ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" вересня 2017 р.Справа № 916/1865/17

За позовом: Приватного підприємства „АГРОТЕХПРОДСЕРВІС-ІЗМАЇЛ"

До відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське"

Про стягнення 222974,14 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

від позивача: Дабіжа О.А., за довіреністю

від відповідача: Тимошенко О.А., за довіреністю

Суть спору: Позивач - Приватне підприємство „АГРОТЕХПРОДСЕРВІС-ІЗМАЇЛ" звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою, з урахуванням уточнень від 26.09.2017р. про стягнення 222974,14 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.08.2017р. порушено провадження у справі №916/1865/17 та призначено до розгляду у судовому засіданні.

30.08.2017р. представником Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське" надано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд, зокрема, застосувати строки позовної давності щодо заявленої до стягнення позивачем пені.

26.09.2017р. представником позивача до господарського суду Одеської області надано заяву про зменшення розміру заявлених позовних вимог, у якій він просить суд стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське" суму основного боргу у розмірі 103145,10 грн., штраф у розмірі 15200,48 грн., 3% річних у розмірі 9291,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 95337,02 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

25 серпня 2014 року між Приватним підприємством „АГРОТЕХПРОДСЕРВІС-ІЗМАЇЛ" (Продавець) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Долинське" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №26/2014 (надалі - договір) про поставку товару Продавцем з послідуючою оплатою за товар Покупцем.

Відповідно до п. 4. Договору, найменування товару: ячмінь українського, кількість товару, метричних тон: 30,0 +/- залікової ваги в опції Покупця, якість: всі показники кості товару повинні відповідати показникам та вимогам ДСТУ 3768:2004.

Згідно до п. 5. Договору, валюта договору: українська гривня, ціна за одну метричну тону 2916,67 грн., з ПДВ - 3500 грн. Загальна вартість партії 87500 грн., з ПДВ - 10500 грн.

Продавець зобов'язаний строком до 30 серпня 2014 року здійснити поставку товару, а саме: провести передачу права власності та переоформлення товару на покупця. Перехід права власності підтверджується Актом прийому-передачі, товарною накладною, оформленими датою поставки товару, відповідно з вимогами чинного законодавства України. (п. 6 Договору).

На виконання умов укладеного Договору, позивачем на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське" було здійснено поставку товару, а саме ячменю на загальну суму 103145,11 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000044 від 25 серпня 2014 року, яка підписана сторонами та скріплена печатками.

Положеннями п. 7. Договору сторони погодили, що покупець на протязі 10-х банківських днів сплачує 100 % вартості поставленого товару у відповідності із заліковою вагою. Оплата здійснюється проти наступних документів: рахунка-фактури продавця на партію товару, оформленої товарної (видаткової) накладної чи акту прийому-передачі, податкової накладної, свідоцтва по якості товару, виданого лабораторією.

Згідно до п. 9. Договору, права та обов'язки сторін, що виникають із положень чинного договору, визначаються у відповідності із матеріальним правом України. Всі спірні питання, що виникають між сторонами в процесі виконання даного договору, підлягають кінцевому врегулюванню господарським судом України, у відповідності з його регламентом, по місцю знаходження відповідача.

Відповідно до п. 10. Договору, у випадку нездійснення покупцем оплати згідно п. 7 даного Договору, Покупець сплачує Продавцю штраф в розмірі 0,5% від вартості почавленого товару, але неоплаченого товару, за кожний день прострочення, однак не більше, ніж подвійна облікова ставка НБУ.

У зв'язку з неналежним виконання з боку Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське" договірних зобов'язань, позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 15200,48 грн., 3% річних у розмірі 9291,54 грн. та інфляційних збитків у розмірі 95337,02 грн.

Позовні вимоги Приватного підприємства „АГРОТЕХПРОДСЕРВІС-ІЗМАЇЛ" обґрунтовано неналежним виконанням з боку Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське" прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору купівлі-продажу №26/2014 від 25 серпня 2014 року та направлено на стягнення загальної суми боргу у розмірі 222974,14 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Приватним підприємством „АГРОТЕХПРОДСЕРВІС-ІЗМАЇЛ" та Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Долинське" виникли на підставі укладеного між ними 25 серпня 2014 року Договору купівлі-продажу №26/2014 від

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Долинське" прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору купівлі-продажу №26/2014 від 25 серпня 2014 року щодо сплати вартості отриманого товару з боку позивача, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № РН-0000044 від 25 серпня 2014 року, яка підписана та скріплена печатками сторін, у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості вартості отриманого ним товару у розмірі 103145,10 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача щодо виконання з його боку умов укладеного між сторонами Договору щодо поставки товару, та зазначає, що твердження відповідача щодо факту не отримання товару саме за даним договором спростовується матеріалами справи, оскільки, наявна в матеріалах справи видаткова накладна № РН- 000044 від 25 серпня 2014р. засвічує поставку саме ячменя, а умови щодо поставки ячменя погоджено сторонами в укладеному між ними Договорі купівлі-продажу №26/2014 від 25 серпня 2014 року.

Крім того, вказана видаткова накладена складена та підписання між сторонами і скріплена печатками з обох сторін, містить посиланням на номер укладеного між сторонами договору, а саме 26/2014р.

Положеннями п. 6 умов укладеного Договору сторонами погоджено, що поставка товару повинна здійснюватися строком до 30 серпня 2014 року, а товар за видатковою накладеною № РН- 000044 було поставлено на користь відповідача 25 серпня 2014 року, тобто, в межах обумовленого строку поставки.

Отже, вищенаведені докази, на думку суду, засвідчують поставку отриманого відповідачем товару за видатковою накладною № РН- 000044 від 25 серпня 2014р. - саме на підставі укладеного ним з позивачем Договору купівлі-продажу №26/2014 від 25 серпня 2014 року.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Розрахунок 3% річних проведено за період з 09.09.2014р. по 09.09.2017р. на суму боргу у розмірі 103145,10 грн., відповідно до такого розрахунку за відповідачем рахується боргу зі сплати 3% річних у розмірі 9291,54 грн.

Розрахунок інфляційних втрат проведено за період з 09.09.2014р. по 09.09.2017р. на суму боргу у розмірі 103145,10 грн., відповідно до такого розрахунку за відповідачем рахується боргу зі сплати інфляційних втрат у розмірі 95337,02 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахованих інфляційних втрат та 3% річних, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про їх стягнення - правомірними.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені на суму боргу 103145,10 грн. за період з 09.09.2014р. по 09.03.2015р. Відповідно до такого розрахунку позивача, за відповідачем рахується борг зі сплати пені у розмірі 15200,48 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. (ст. 256 Цивільного Кодексу України).

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач повинен був сплатити вартість поставленого товару за умовами укладеного договору у строк до 08.09.2014р. та те, що 08.09.2015р. закінчився строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутись до суду з вимогою про стягнення пені, у зв'язку з порушеним правом, враховуючи клопотання Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське" про застосування строків позовної давності до заявленого до стягнення штрафу (пені), суд відмовляє у стягненні нарахованої пені Приватному підприємству „АГРОТЕХПРОДСЕРВІС-ІЗМАЇЛ", у зв'язку зі спливом строку позовної давності, в межах якого позивача міг звернутись до суду з даною вимогою.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Приватного підприємства „АГРОТЕХПРОДСЕРВІС-ІЗМАЇЛ" зі стягненням з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське" основного боргу у розмірі 103145,10 грн., 3% річних у розмірі 9292,54 грн. та інфляційних втрат у розмірі 95337,02 грн.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення штрафу (пені) відповідно до п. 10 Договору у розмірі 15200,48 грн. залишаються судом без задоволення.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 3116,60 грн. покладаються на відповідача про порційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Долинське" (68810, Одеська обл., Ренійський район, село Долинське; код 03767972 ) на користь Приватного підприємства „АГРОТЕХПРОДСЕРВІС-ІЗМАЇЛ" (68600, Одеська обл., м.Ізмаїл, вул. Гагаріна, буд. 3-А; код 33773707) суму основного боргу у розмірі 103145 (сто три тисячі сто сорок п'ять) грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 9291 (дев'ять тисяч двісті дев'яносто одну) грн. 54 грн., інфляційні втрат у розмірі 95337 (дев'яносто п'ять тисяч триста тридцять сім) грн. 02 коп. та витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 3116 (три тисячі сто шістнадцять) грн. 60 коп.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 02 жовтня 2017 р.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко