ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
27 вересня 2017 рокуСправа № 921/545/17-г/4
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

Суддя Бурда Н.М., вирішуючи питання про прийняття позовної заяви б/н від 25.09.2017 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Б.Хмельницького, 14, с. Байківці, Тернопільський район до відповідача - начальника управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2, вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль про визнання рішення начальника Тернопільського управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2Й від 16.03.2016 року № 191/14 недійсним; визнання за ОСОБА_1 права отримання документа з присвоєним адресним номером на прийнятий до експлуатації обєкт, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 3 березня 2011 року; зобов'язання начальника Тернопільського управляння містобудування архітектури та кадастру присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації об'єкту, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТГІ 000553 від 3 березня 2011 року, до свого провадження, дійшла висновку про наявність підстав для відмови у її прийнятті, зважаючи на наступне.

Як вбачається із позовної заяви, предметом даного спору є :

- визнання рішення начальника Тернопільського управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2Й від 16.03.2016 року № 191/14 недійсним;

- визнання за ОСОБА_1 права отримання документа з присвоєним адресним номером на прийнятий до експлуатації обєкт, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 3 березня 2011 року;

- зобов'язання начальника Тернопільського управляння містобудування архітектури та кадастру присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації об'єкту, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 3 березня 2011 року.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість справ господарським судам визначається Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно зі ст.1 вказаного Кодексу, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 Господарського процесуального кодексу України (ч.1 ст. 21 ГПК України).

Отже, відповідно до ст.ст.1 та 21 ГПК України, сторонами в господарському процесі можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці, а також у випадках, передбачених законодавчими актами України - державні та інші органи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.11р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно пп.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.11р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (надалі - Постанови), господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст.3 ГК України (п. 3 Постанови).

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Перелік спорів, підвідомчих господарським судам наведено також у ст.12 ГПК України. Цією ж статтею визначено, що господарським судам не підвідомчі спори, що виникають, зокрема, із публічно - правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Відповідно до ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пункт 1 ч.1 ст.3 КАС України встановлює, що справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в томуp числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, під публічно-правовим спором слід розуміти суперечність між субєктами публічно-правових відносин, яка виникає з приво ду їх прав і обовязків або визнання правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, а одним із визначальних критеріїв визначення підвідомчості справ ад міністративному суду є субєктивний склад осіб, які беруть участь у справі. Визначальне рішення у субєктному складі мають сторони про цесу позивач і відповідач. Позивачем можуть бути громадяни, підприємства, установи, організації (юридичні особи), субєкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень.

Виходячи з цих норм, спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції у тому разі, якщо він виник із публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, який саме у цих відносинах здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Як вбачається із позовної заяви, позивач оскаржує дії начальника Тернопільського управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2, як посадової особи структурного підрозділу Тернопільської міської ради, що в свою чергу є органом місцевого самоврядування, який відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділений значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері регулювання земельних відносин.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.

Право на оскарження рішень органів місцевого самоврядування мають особи, щодо яких застосовано відповідне рішення, а також особи, які є субєктами правовідносин, де застосовуються прийняті органами місцевого самоврядування акти.

Отже, органи місцевого самоврядування у вказаних правових відносинах є субєктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції (нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу).

Відповідний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 1 квітня 2010 року у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, п. 1ч. 1 ст. 17 КАС України, у якому визначено, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що зазначена справа не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки склад учасників спору не відповідає приписам статті 1 ГПК України, а спір, що виник між ними, не носить характеру господарського, а є публічно правовим і на нього, згідно приписів ст. ст. 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до пп.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, який має право відмовити у її прийнятті у випадках, передбачених статтею 62 ГПК. На підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу.

Згідно п.1 ч.1 ст.62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Подана 25.09.2017 ФОП ОСОБА_1 зава про забезпечення позову (б/н від 25.09.2017) судом не розглядається, оскільки в прийнятті позовної заяви б/н від 25.09.2017 відмовлено на підставі п.1 ст. 62 ГПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 62 п. 1, 86 ГПК України, суддя господарського суду

УХВАЛИВ:

1. В прийнятті позовної заяви № б/н від 25.09.2017 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Б.Хмельницького, 14, с. Байківці, Тернопільський район - відмовити.

Суддя Н.М. Бурда