ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Справа № 914/4249/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівПоляк О.І., Сибіги О.М.
за участю представників:
позивача, відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиЛьвівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького м. Львів
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 04.05.2017
у справі№914/4249/15 Господарського суду Львівської області
за позовомПриватного підприємства "Альфабудсервіс"
доЛьвівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького м. Львів
простягнення 1 088 305,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Альфабудсервіс" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького про стягнення 1 088 305, 45 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.02.2016 (суддя Мазовіта А.Б.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького на користь Приватного підприємства "Альфабудсервіс" 633 115,85 грн. основного боргу, 39 374,60 грн. пені, 35 905,47 грн. 3% річних, 379 869,53 грн. інфляційних втрат, 16 323,92 грн. судового збору з розстроченням виконання рішення суду шляхом сплати щомісячно частини боргу у розмірі 100 417,21 грн., починаючи з лютого 2016 року та по листопад 2016 року включно, та сплати 100 417,27 грн. у грудні 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.05.2017 (головуючий суддя Матущака О.І., судді Дубник О.П., Скрипчук О.С.) рішення Господарського суду Львівської області від 17.02.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а в решті позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що, в свою чергу, призвело до порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.08.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Поляк О.І., Сибіга О.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.09.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія визнала за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 10.07.2013 між Приватним підприємством "Альфабудсервіс" (підрядник) та Львівським національним університетом ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького (замовник) було укладено договір підряду №10/07.

За цим договором замовник доручає, а підрядник зобов'язується власними силами та із своїх матеріалів виконати відповідно до умов цього договору роботи "Капітальний ремонт приміщень для клініки дрібних тварин по вул. К.Левицького, 65 у м. Львові, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити ці роботи.

Вартість робіт складає 952 971,26 грн. (п. 2.1. договору).

Розрахунки по даному договору здійснюються в безготівковому порядку на підставі актів виконаних робіт протягом 14 календарних днів з моменту їх підписання.

В разі недотримання замовником п.п. 2.3., 2.4. цього договору, він сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Матеріалами справи підтверджується, що у 2013 році Приватне підприємство "Альфабудсервіс" виконало роботи на суму 883 446, 89 грн., що підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013 року від 01.08.2013 форми КБ-2в, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2013 форми КБ-3, актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року від 10.10.2013 форми КБ-2в, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року форми КБ-3, актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року від 25.11.2013 форми КБ-2в, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року форми КБ-3, актом №4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року від 27.12.2013 форми КБ-2в, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року форми КБ-3. Зауважень до виконання у відповідача не було, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на вищевказаних документах та скріпленням їх печаткою.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку оплати вартості робіт, позивач в позовній заяві просив суд стягнути з останнього 633155, 85 грн. несплаченої вартості виконаних робіт, 39 374,60 грн. пені, 35 905,47 грн. 3% річних, 379 869,53 грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суди попередніх інстанцій правомірно зазначали про наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1 статті 837 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4 статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи актів приймання виконаних будівельних робіт типової форми №КБ-2в, відповідач підписав акти без зауважень.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суди попередніх інстанцій правомірно вказали про доведеність факту виконання робіт на загальну суму 883 446,89 грн.

Згідно частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем при оформленні позовної заяви в частині розміру позовних вимог, який підлягає до стягнення, було допущено помилку, зокрема, помилково вказана вартість робіт (основний борг) у розмірі 633 155,85 грн., натомість, як вбачається із обґрунтування розрахунків, наведених позивачем у позовній заяві та долучених до позовної заяви первинних документів, розмір основного боргу становив 633 115,85 грн.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 633 115, 85 грн.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 7.2. договору в разі недотримання замовником п.п. 2.3., 2.4. цього договору, він сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано пеню в сумі 39 374,60 грн., 3% річних в сумі 35 905,47 грн. та інфляційні втрати в сумі 379 869,53 грн. за період з 10.01.2014 по 30.11.2015.

Стосовно розстрочення виконання рішення суду, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначали про таке.

Право суду при прийнятті рішення відстрочити або розстрочити його виконання передбачене пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

При наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд може розстрочити виконання рішення. При цьому під розстрочкою виконання рішення суду слід розуміти виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вищенаведені обставини узгоджуються із правовою позицією Вищого господарського суду України викладеною у п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9.

Таким чином, враховуючи ступінь виконання зобов'язання, матеріальний стан сторін, а також негативні наслідки для сторін спору, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду шляхом сплати щомісячно частини боргу у розмірі 100 417, 21 грн., починаючи з лютого 2016 року та по листопад 2016 року включно, та сплати 100 417, 27 грн. у грудні 2016 року.

У відповідності до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, судова колегія вважає прийняту у справі постанову апеляційного суду, якою було залишено без змін рішення суду першої інстанції, такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її зміни чи скасування, не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.05.2017 у справі №914/4249/15 Господарського суду Львівської області залишити без змін.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді О.Поляк

О.Сибіга