КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 910/2326/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача : Чабан Р.Л. - дов. б/н від 19.06.2017р.

від відповідача : Сакун А.О. - дов. №281216-13/с від 28.12.2016р.

третя особа: не з'явилась

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тигрес" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р.

у справі № 910/2326/16 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тигрес"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4

про стягнення 165 745,69 грн.

В судовому засіданні 20.09.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Тигрес" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 165 745, 69 грн., з яких: 71 455, 32 грн. страхового відшкодування, 15 577, 26 грн. пені, 1 323, 31 грн. інфляційних втрат, 1 280, 32 грн. 3% річних та 66 298, 67 грн. страхового відшкодування, 8 221, 04 грн. пені, 914, 07 грн. інфляційних втрат, 675, 70 грн. 3% річних за договором добровільного страхування наземного транспорту № 786/14-Тз/Ц2 від 18.12.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.07.2016р. у справі №910/2326/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2016р., у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.01.2017р. вказані рішення та постанова скасовані, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

13.03.2017р. позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. у справі №910/2326/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, при прийнятті рішення суд виходив лише з формальних підстав, які не базуються на засадах добросовісності, розумності та справедливості, знівелював право позивача на захист порушених прав, посприявши відповідачеві у використанні недобросовісного інструмента ухилення від взятих на себе зобов'язань щодо виплати страхового відшкодування.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 11.05.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2017р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, відповідності до ст.69 ГПК України строк розгляду спору продовжувався, згідно ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 20.09.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа та її представник в судове засідання апеляційної інстанції жодного разу не з'явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховиком) та товариством з обмеженою відповідальністю "Тигрес" (страхувальником) 18.12.2014р. укладено договір № 786/14-Тз/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту, за умовами якого страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних дій за страховими ризиками, що наведені у п. 19.2, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

Згідно з п. 19.2 договору до страхових ризиків відносяться, зокрема, збитки внаслідок ДТП.

Відповідно до п. 21.1.2 договору страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування та письмово інформувати вигодонабувача.

Згідно п. 21.2.2 договору страхувальник зобов'язаний виконувати всі умови договору та правил.

У розділі 23 договору визначено перелік документів, які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків.

Зокрема, у п.п. 23.1.3. договору визначено, що для підтвердження настання страхового випадку (у разі настання страхової події за ризиком "Збитки внаслідок ДТП") та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику наступні документи: копію посвідчення водія, який керував транспортним засобом, та довідку ДАІ про ДТП, встановленої форми.

За умовами п. 25.4.6 договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (його представник) не виконав обов'язків, передбачених умовами п. 21.1, розділами 22 та 23 цього договору.

Відповідно до п. 24.2 договору страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку. Страхувальник зобов'язаний надати страховику усі необхідні документи, що підтверджують причини та розмір збитку, перелік яких наведено в розділі 23 договору. Ненадання вказаних документів дає страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування як в цілому, так і в частині збитку, не підтвердженій таким документом.

Додатком № 1 до договору сторони визначили перелік транспортних засобів, що підлягають страхуванню на умовах договору, у том числі автомобіль Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_1) та автомобіль Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_2).

За участю водія позивача ОСОБА_4 11.06.2015р. на автодорозі Джанкой-Феодосія-Керч сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_1) отримав механічні пошкодження.

Відповідно до копії висновку про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_1) № 2015/2638 від 06.07.2015 вартість матеріального збитку складає 268 958,76 грн., а вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 413 298, 29 грн.

Позивач 15.06.2015р. звернувся до відповідача з заявою про настання події, що відбулась 11.06.2015 та має ознаки страхового випадку у зв'язку із заподіянням збитків внаслідок пошкодження автомобіля Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_1).

У відповідь на заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку, 28.10.2015 за вих. № 6/К/У відповідач направив позивачу лист про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки в порушення вимог п. 23.1.3 договору позивачем було надано "определение о возбуждении дела об административном правонарушении" та не надано встановлену чинним законодавством довідку ДАІ про ДТП.

Крім цього за участю водія ОСОБА_4 15.09.2015р. на автодорозі Сімферополь-Алушта-Ялта сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_2) отримав механічні пошкодження.

Відповідно до копії висновку про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_2) № 2015/2704 від 12.10.2015р. вартість матеріального збитку визначено у розмірі 73 079, 40 грн., а вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 169 676, 25 грн.

Позивач 17.09.2015р. звернувся до відповідача з заявою про настання події, що відбулась 15.09.2015р. та має ознаки страхового випадку у зв'язку із заподіянням збитків внаслідок пошкодження автомобіля Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_2).

У відповідь на заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку, 28.10.2015 за вих. № 5/К/У відповідач направив позивачу лист про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки в порушення вимог п. 23.1.3 договору позивачем було надано "справку о дорожно-транспортном происшествии" та не надано встановлену чинним законодавством довідку ДАІ про ДТП.

Вказуючи на те, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки ДТП стались на території АР Крим, яка відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією, у зв'язку з чим позивач не міг отримати довідку ДАІ внаслідок незалежних від нього причин, останній звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що події, які мали місце 11.06.2015р. та 15.09.2015р. є страховими випадками, а також страхувальником не надано страховику усіх необхідних документів для виплати страхового відшкодування.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" та ст. 990 Цивільного кодексу України передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування" умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Зазначені положення також передбачені ч. 2 ст. 991 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Статтею 979 Цивільного кодексу України та ст. 16 Закону України "Про страхування" роз'яснено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі виникнення страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Таким чином, неналежне або невчасне повідомлення страховика про настання події, яка має ознаки страхового випадку, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Слід також додати, що закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. Зокрема, відсутність довідки ДАІ не є підставою для часткового відшкодування чи відмови у ньому.

Вищим господарським судом України у постанові від 10.01.2017 у даній справі зазначено, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось, що неналежне або невчасне повідомлення страховика про настання події, яка має ознаки страхового випадку, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування.

Також, Вищим господарським судом України зазначено, що судами попередніх інстанцій, не враховано, що закон пов`язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником, зокрема, відсутність довідки ДАІ не є підставою для часткового відшкодування чи відмови у ньому.

Касаційною інстанцією також було зазначено, що суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували, не з'ясували, чи відсутність довідки ДАІ позбавила страховика можливості дізнатися, чи є події від 11.06.2015 та 15.09.2015, про які позивач повідомляв відповідача, страховим випадком, у зв'язку з чим дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяв про настання страхових випадків із застрахованими автомобілями, було надано Звіти про оцінку транспортних засобів, висновки про вартість матеріального збитку заподіяного внаслідок ДТП, фотознімки пошкоджених транспортних засобів, документи, які підтверджують кваліфікацію експерта ОСОБА_5, що складав звіти, письмові пояснення обох водії (учасників ДТП) сумнівів щодо дійсності яких відповідачем заявлено не було.

У Звітах чітко визначено про завдання механічних пошкоджень застрахованим автомобілям в результаті ДТП, з письмових пояснень ОСОБА_4 (третьої особи) вбачається, що за вказаних вище обставин сталося 2 ДТП, в результаті яких автомобілі отримали механічні пошкодження.

Отже, факт того, що вказані події із застрахованими автомобілями є страховими випадками, підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами.

У відповідача на час розгляду заяв позивача про настання страхових випадків були окрім довідок про ДТП, хоч і не у встановленій чинним законодавством формі, звіти про оцінку транспортних засобів, які складалися з визначення розміру страхового відшкодування СПД ФОП ОСОБА_5 за погодженням із відповідачем.

В листах відповідача, адресованих позивачеві на заяви про настання страхових випадків із застрахованими автомобілями відповідачем не заперечувався факт настання страхових випадків, та не ставився під сумнів розмір майнових втрат, що поніс позивач.

Підставою відмови у виплаті страхового відшкодування було зазначено неподання позивачем довідки ДАІ встановленої форми.

Відповідачем, за наявності можливостей, не було використано право, визначене п.21.3.3 договору, і не здійснено жодних дій щодо перевірки та підтвердження обставин страхових випадків.

З матеріалів справи вбачається, що надання позивачем довідки ДАІ встановленої форми згідно чинного законодавства, не являлося можливим внаслідок незалежних від його волі причин, оскільки ДТП сталися на території АР Крим.

Виходячи з умов укладеного між сторонами договору страхування, територією страхування визначена вся територія України, в тому числі і АР Крим, жодних змін до договору не вносилося, а тому позиція відповідача щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є неправомірною.

Крім цього, позивач зазначає про не направлення відповідачем свого аварійного комісара на місце ДТП, а було зобов'язано позивача вивезти пошкоджені транспортні засоби на місцезнаходження підприємства, що відповідачем не заперечується.

Виплата страхового відшкодування залежить від факту настання страхового випадку, а не від формальності надання документів.

Під час розгляду справи не встановлено жодного факту порушення положень договору зі сторони позивача, як страхувальника, факт настання страхових випадків доведено у передбачений законом спосіб, відповідач не був позбавлений можливості дізнатися, чи є вказані події страховим випадком, не мав сумнівів щодо розміру майнових втрат позивача, відсутність неправомірних навмисних дій страхувальника на отримання вигоди, неподання позивачем довідки ДАІ встановленої форми згідно чинного законодавства, з причин, що не залежать від його волі, вказують на настання страхових випадків, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення страхового відшкодування.

Однак місцевий господарський суд не врахував вказаних обставин справи, в результаті чого неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст.ст.979, 988 ЦК України, ст.ст.20, 25, 26 Закону України «Про страхування, що в силу п.4 ч.1 ст.104 ГПК України є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Перевіривши обставини справи та подані позивачем на підтвердження розміру позовних вимог докази, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку внаслідок пошкодження транспортного засобу Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_1) 71 455, 32 грн. страхового відшкодування, 13 076, 32 грн. пені за період з 15.07.2015р. по 13.01.2016р., 10 319, 80 грн. інфляційних втрат за період з 15.07.2015р. по 31.12.2016р., 3 371, 12 грн. 3% річних за період з 15.07.2015р. по 08.02.2017р.

При цьому позивачем було заявлено до стягнення по вказаному випадку 15 362, 89 грн. пені, з яких за детальним перерахунком позивача вірною сумою є 13 076, 32 грн., відповідно в решті вимог про стягнення пені по вказаному страховому випадку слід відмовити.

У зв'язку з настанням страхового випадку внаслідок пошкодження транспортного засобу Mersedes-Benz 316 CDI SPR (д.н. НОМЕР_2)з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 66 298,67 грн. страхового відшкодування, 8 088, 44 грн. пені за період з 16.10.2015р. по 14.02.2016р., 10 217, 25 грн. інфляційних втрат за період з 16.10.2015р. по 31.12.2016р., 2 621,07 грн. 3% річних за період з 16.10.2015р. по 08.02.2017р.

При розрахунках суми страхового відшкодування та штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування судом були враховані положення пунктів 27.1, 24.14, 27.3 укладеного між сторонами договору, п.6 ст.232 ГК України, ст.625 ЦК України, а детальний розрахунок суми страхового відшкодування наведений позивачем в поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції, і відповідачем належним чином не спростований.

При цьому позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення з вимогами про стягнення пені, обрахованої починаючи з 15.07.2015р. та з 16.10.2015р., оскільки з позовом до суду він звернувся 09.02.2016р.(а.с.55, т.1) в межах строку позовної давності 1 рік, у зв'язку з чим заява відповідача про наслідки спливу позовної давності щодо пені задоволенню не підлягає.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. у справі №910/2326/16 підлягає скасуванню у відповідності до п.2 ч.1 ст.103 ГПК України з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову з мотивів, викладених в постанові Київського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 49 ГПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову, судові витрати за подання позовної заяви, апеляційних та касаційної скарги, заяви про збільшення розміру позовних вимог покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тигрес" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. у справі №910/2326/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. у справі №910/2326/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м.Київ, вул..Борщагівська, 154, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тигрес" (45601, Волинська область, Луцький район, с.Липини, вул.Перемоги, 25, ) 71 455, 32 грн. страхового відшкодування, 13 076, 32 грн. пені за період з 15.07.2015р. по 13.01.2016р., 10 319, 80 грн. інфляційних втрат за період з 15.07.2015р. по 31.12.2016р., 3 371, 12 грн. 3% річних за період з 15.07.2015р. по 08.02.2017р., 66 298,67 грн. страхового відшкодування, 8 088, 44 грн. пені за період з 16.10.2015р. по 14.02.2016р., 10 217, 25 грн. інфляційних втрат за період з 16.10.2015р. по 31.12.2016р., 2 621,07 грн. 3% річних за період з 16.10.2015р. по 08.02.2017р., 2 747,07 грн. судового збору за подання позовної заяви.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м.Київ, вул..Борщагівська, 154, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тигрес" (45601, Волинська область, Луцький район, с.Липини, вул.Перемоги, 25, ) судовий збір в розмірі 2 734, 83 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2016р. у справі №910/2326/16, судовий збір в розмірі 2 983,20 грн. за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2016р. у справі №910/2326/16, судовий збір в розмірі 3 059, 83 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. у справі №910/2326/16.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

8. Матеріали справи №910/2326/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров