ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Справа № 914/3248/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівДанилової М.В., Корсака В.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівський будівельний холдинг", м. Львів
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року
у справі господарського суду Львівської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівський будівельний холдинг", м. Львів
доКомунального підприємства "Управління капітального будівництва" Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська обл.
провідшкодування додаткових витрат

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський будівельний холдинг" (далі за текстом - ТОВ "Львівський будівельний холдинг") звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до комунального підприємства "Управління капітального будівництва" Дрогобицької міської ради (далі за текстом - КП "Управління капітального будівництва") про відшкодування додаткових витрат в сумі 224 996, 02 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.03.2017 року залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Вищезазначені судові акти мотивовано тим, що умовами Договору про державну закупівлю визначено тверду договірну ціну і на відповідача не покладався обов'язок забезпечити об'єкт реконструкції теплом, а з урахуванням домовленості про те, що роботи мали виконуватись в жовтні - грудні, позивач, формуючи свою цінову пропозицію, мав врахувати у її складі витрати на забезпечення об'єкта реконструкції теплом; відтак, позивачем не доведено всіх елементів складу цивільного правопорушення.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ТОВ "Львівський будівельний холдинг" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року і прийняти нове рішення, яким стягнути кошти в сумі 224 996, 02 грн.

Сторін згідно з приписами ст. 1114 Господарського кодексу України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони не скористались передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.10.2015 року КП "Управління капітального будівництва" (замовник) та ТОВ "Львівський будівельний холдинг" (підрядник) укладено Договір № 12/10/15 про закупівлю робіт за державні кошти (далі за текстом - Договір), відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов'язувався виконати роботи по об'єкту "Реконструкція з прибудовою ЗОШ № 5 на вул. Зварицькій в м. Дрогобич Львівської області. Перша черга" відповідно до проектно-кошторисної документації та умов цього Договору та здати їх у встановлений строк, а замовник зобов'язувався передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти і оплатити згідно з умовами цього Договору закінчені роботи.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціна Договору становить 4 498 000 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів. Платіжні зобов'язання виникають при наявності бюджетного призначення (бюджетних асигнувань) та наявності коштів на рахунку замовника.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк робіт становить: жовтень 2015 року - грудень 2015 року. Етапи виконання робіт фіксуються сторонами в календарному графіку виконання робіт, який оформляється додатком до цього Договору та є невід'ємною його частиною.

Згідно з п. 6.1.4 Договору замовник зобов'язаний сприяти підряднику в порядку встановленому Договором у виконанні робіт; надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт).

Відповідно до п. 6.1.6 Договору замовник зобов'язаний виконувати належним чином зобов'язання, передбачені Договором, Цивільним і Господарським кодексами України, Загальними умовами укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 668 від 01.08.2005 року та іншими актами законодавства України.

З огляду на те, що роботи підлягали виконанню з жовтня 2015 року по грудень 2015 року та виникла необхідність в підключенні об'єкта реконструкції до мереж теплопостачання, 22.10.2015 року Відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради (виконавець) та ТОВ "Львівський будівельний холдинг" (замовник) укладено Договір про відшкодування комунальних послуг № 1, згідно з п. 1.1 якого виконавець зобов'язувався своєчасно надавати комунальні послуги, а саме: постачання теплової енергії з метою опалення частини приміщень добудови ЗОШ № 5 по вул. Зварицькій, 71 у м. Дрогобич, а замовник зобов'язувався відшкодовувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених Договором.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.05.2016 року у справі № 914/585/16 присуджено до стягнення з ТОВ "Львівський будівельний холдинг" на користь Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради заборгованість згідно з Договором про відшкодування комунальних послуг № 1 від 22.10.2015 року у розмірі 224 996, 02 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача додатково понесених витрат у формі збитків.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, сторони в п. 3.1 Договору визначили ціну Договору, яка становить 4 498 000 грн., а в п. 3.3 Договору узгодили, що погоджена договірна ціна встановлюється на підставі акцептованої пропозиції конкурсних торгів та є невід'ємною частиною Договору. Договірна ціна встановлюється твердою з врахуванням коштів на покриття ризиків.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 844 Цивільного кодексу України кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

В п. 24 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві зазначено, що тверда договірна ціна може коригуватися тільки за взаємною згодою сторін. У разі підвищення підрядником твердої договірної ціни, не передбаченого договором підряду, всі пов'язані з цим витрати, якщо інше не встановлено законом, несе підрядник.

Водночас, судами встановлено, що сторони не вносили змін до договірної ціни (твердого кошторису).

Відповідно до ч. 5 ст. 844 Цивільного кодексу України підрядник не має права вимагати збільшення твердого кошторису, а замовник - його зменшення в разі, якщо на момент укладення договору підряду не можна було передбачити повний обсяг роботи або необхідні для цього витрати.

Згідно з п. 21 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 668 від 01.08.2005 року, у разі укладення договору підряду за результатами торгів (тендеру) вид договірної ціни та вимоги до кошторису визначаються у тендерній документації замовника. Договірна ціна у цьому випадку повинна відповідати ціні, зазначеній у тендерній пропозиції підрядника, визнаного переможцем торгів (тендеру).

Зважаючи на те, що укладення Договору № 12/10/15 від 12.10.2015 року здійснювалось шляхом закупівлі робіт за державні кошти, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених законом (ч. 5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель").

З огляду на те, що строк виконання робіт передбачався у жовтні - грудні, про що позивачу було відомо заздалегідь, позивач, ознайомившись із документацією конкурсних торгів та формуючи свою цінову пропозицію, мав врахувати у її складі витрати на забезпечення об'єкта реконструкції теплом.

Також слід зазначити, що з Зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта будівництва вбачається, що сторонами передбачено додаткові витрати при виконанні будівельних робіт у зимовий період, зокрема, 16 390 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 879 Цивільного кодексу України матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Договором на замовника може бути покладений обов'язок сприяти підрядникові у забезпеченні будівництва водопостачанням, електроенергією тощо, а також у наданні інших послуг.

Згідно з п. 60 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві замовник надає підряднику необхідні для виконання робіт та визначені договором підряду послуги (побутові, транспортні та інші), складські та інші приміщення, джерела водо-, електро-, газопостачання тощо. Умови та порядок їх надання визначаються договором підряду або окремим договором.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Договором № 12/10/15 від 12.10.2015 року на замовника не покладався обов'язок забезпечення об'єкта реконструкції теплом. Також з матеріалів справи не вбачається, що сторонами було укладено інші договори, які б передбачали обов'язок відповідача забезпечити об'єкт теплом чи відшкодувати позивачу витрати на теплопостачання в разі укладення ним самостійно договору про теплопостачання із третіми особами.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

З огляду на приписи ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. 225 Господарського кодексу України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищезазначених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на відповідача умовами Договору № 12/10/15 від 12.10.2015 року не було покладено обов'язок забезпечити об'єкт, який підлягав реконструкції, теплом; водночас, законодавством передбачено, що договором на замовника може бути покладено обов'язок сприяти підряднику у забезпеченні будівництва водопостачанням, електроенергією тощо, а також у наданні інших послуг, однак такий договір сторонами укладено не було.

Відтак, відмова відповідача відшкодувати позивачу витрати на забезпечення об'єкта реконструкції теплом не може бути кваліфікована як протиправна.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведено всіх елементів складу цивільного правопорушення, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 224 996, 02 грн. як збитків є безпідставною.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що інші доводи ТОВ "Львівський будівельний холдинг", викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм, не спростовують законних висновків господарських судів попередніх інстанцій та вже були предметом розгляду в апеляційному господарському суді і обгрунтовано ним відхилені.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року у справі 914/3248/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.В. Данилова

В.А. Корсак