КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа№ 910/6846/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Зеленіна В.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Шпортило Я.І. - дов. бн від 19.12.2016

від відповідача Юрявічутє Н.А. - дов. б/н від 11.01.2017

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рантьє»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.07.2017 (суддя Маринченко Я.В.)

у справі № 910/6846/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Сева Санте Анімаль Україна»

(далі - ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рантьє»

(далі - ТОВ «Рантьє»)

про стягнення 1 247 755,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі № 910/6846/17 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Рантьє» на користь ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна» 938 155, 28 грн. основного боргу, 122 339, 37 грн. пені, 70 474, 21 грн. інфляційних втрат, 27 079, 95 грн. трьох процентів річних, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 17 370, 73 грн. Повернуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна» 1 345, 60 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин та дослідження доказів, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, видаткові накладні від 12.11.2015 № СА-0002097 на суму 26 638,80 грн., від 22.06.2015 № СА-0001055 на суму 116 048,50 грн., від 30.04.2015 № СА-0000684 на суму 44 485,58 грн. містять підписи, які не відповідають підписам, зазначеним у довіреностях на отримання товару, в зв'язку з цим ним було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі, яке судом першої інстанції безпідставно залишено без задоволення. Крім цього, апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято без участі його представника внаслідок залишення без задоволення клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/6846/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Зеленіна В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 05.09.2017.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 05.09.2017 оголошено перерву на 26.09.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до нього.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Рантьє» про стягнення 1 247 755,21 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки від 14.01.2015 № 01/15 щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, відтак просило стягнути з відповідача 1 088 155,28 грн. заборгованості, 71 671,84 грн. пені, 65 570,47 грн. інфляційних втрат та 22 357,62 грн. 3% річних.

15.06.2017 до Господарського суду міста Києва позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача 938 155,28 грн. основного боргу, 122 339,37 грн. пені, 27 079,95 грн. 3% річних та 71 671,84 грн. інфляційних втрат. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Як встановлено матеріалами справи, 14.01.2015 між ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна» (позивачем, продавцем за договором) та ТОВ «Рантьє» (відповідачем, покупцем за договором) укладено договір поставки № 01/15 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язався поставляти (передавати відповідачеві у власність) товари (ветеринарні препарати, вакцини та ін.) на умовах, згідно з переліком та в кількості, визначеної відповідно до умов даного Договору, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у видаткових накладних та рахунках фактурах, що виписуються на кожну партію товару.

Відповідно до п. 1.2 Договору товар поставляється партіями. Партією товару вважається товар, визначений в одній видатковій накладній.

Товар поставляється на умовах FCA (згідно правил Інкотермс 2010) у строки, які погоджені сторонами для поставки кожної партії товару (п. 3.8 Договору).

За умовами п. 2.1 Договору ціна товару визначається у гривнях на кожну партію товару, відповідно до цін на окремі одиниці товару, та вказується у рахунках-фактурах продавця та видаткових накладних.

Положеннями п.2.2 Договору сторони погодили, що покупець зобов'язується здійснити оплату вартості відповідної партії товару, визначеної у видатковій накладній, у повному обсязі протягом 45 днів із моменту отримання партії товару. Моментом отримання партії товару є підписання покупцем видаткової накладної на відповідну партію товару.

Даний договір на підставі п. 8.1 набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Договору. З моменту набуття Договором чинності уся попередня кореспонденція, протоколи та інші правочини між сторонами, що стосуються предмету Договору, втрачають юридичну силу.

Згідно п. 8.4 Договору його дія продовжується на наступні 12 місяців на визначених Договором умовах якщо жодна із сторін не заявить про його припинення за 1 місяць до закінчення відповідного терміну дії Договору.

Цивільні права та обов'язки на підставі ч. 1 ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору в період з 14.01.2015 по 31.12.2015 було здійснено поставку товару на загальну суму 3 062 045,06 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних від 14.01.2015 № СЛ-0000033 на суму 8 507,52 грн.; від 23.01.2015 № СА-0000078 на суму 8 157,60 грн.; від 30.01.2015 № СЛ-0000112 на суму 33 581,94 грн.; від 23.02.2015 № СА-0000235 на суму 44 076,96 грн.; від 27.02.2015 № СА-0000267 на суму 27 408,60 грн.; від 16.03.2015 № СА-0000362 на суму 64 275,12 грн.; від 17.03.2015 № СА-0000377 на суму 15 758,53 грн.;від 18.03.2015 № СА-0000394 на суму 14 969,76 грн.; від 06.04.2015 № СА-0000516 на суму 65 451,31 грн.; від 20.04.2015 № СА-0000586 на суму 52 228,92 грн.; від 22.04.2015 № СА-0000607 на суму 22 132,80 грн.; від 30.04.2015 № СА-0000684 на суму 44 485,58 грн.; від 08.05.2015 № СА-0000729 на суму 95 437,38 грн.; від 21.05.2015 № СА-0000835 на суму 66 650.16 грн.; від 03.06.2015 № СЛ-0000936 на суму 46 269.12 грн.; від 22.06.2015 № СА-0001055 на суму 116 048,50 грн.; від 06.07.2015 № СЛ-0001157 на суму 30 546,58 грн.; від 10.07.2015 № СЛ-0001196 на суму 92 185.20 грн.; від 22.07.2015 № СЛ-0001278 на суму 69 973.49 грн.; від 29.07.2015 № СЛ-0001334 на суму 80 664,24 грн.; від 03.08.2015 № СЛ-0001367 на суму 66 775,56 грн.; від 06.08.2015 № СА-0001392 на суму 68 160,48 грн.; від 12.08.2015 № СА-0001452 на суму 54 982,72 грн.; від 18.08.2015 № СА-0001492 на суму 70 582,56 грн.; від 26.08.2015 № СА-0001539 на суму 20 298,60 грн.; від 02.09.2015 № СА-0001587 на суму 109 346,47 грн.; від 10.09.2015 № СА-0001642 на суму 70 383,12 грн.; від 15.09.2015 № СА-0001668 на суму 65 726,64 грн.; від 23.09.2015 № СА-0001725 на суму 36 980,38 грн.; від 24.09.2015 № СА-0001732 на суму 37 369,70 грн.; від 02.10.2015 № СА-0001803 на суму 175 898,42 грн.; від 07.10.2015 № СА-0001834 на суму 256 590,72 грн.; від 09.10.2015 № СЛ-0001859 на суму 15 619.00 грн.; від 20.10.2015 № СЛ-000І9І4 на суму 26 606,28 грн.; від 02.11.2015 № СЛ-0001999 на суму 135 267,84 грн.; від 06.11.2015 № СА-0002051 на суму 146 542,60 грн.; від 12.11.2015 № СА-0002097 на суму 26 638.80 грн.; від 19.11.2015 № СЛ-0002152 на суму 89 543,18 грн.; від 25.11.2015 № СА-0002172 на суму 150 266,92 грн.; від 03.12.2015 № СА-0002241 на суму 39 904,56 грн.; від 10.12.2015 № СА-0002298 на суму 67 633,92 грн.; від 14.12.2015 № СА-0002309 на суму 70 101,12 грн.; від 17.12.2015 № СЛ-0002349 на суму 50 271,90 грн.;від 24.12.2015 № СА-0002403 на суму 183 197,28 грн.; від 29.12.2015 № СА-0002451 на суму 28 546,98 грн.; від 15.01.2016 № СА-0000046 на суму 92 604,00 грн.; від 11.02.2016 № СА-0000244 на суму 63 360,60 грн.; від 29.02.2016 № СА-0000354 на суму 64 726.80 грн.; від 31.03.2016 № СА-0000594 на суму 64 488,24 грн.; від 28.04.2016 № СА-0000830 на суму 61 929.48 грн.; від 18.05.2016 № СА-0000958 на суму 2 562.96 грн.; від 19.05.2016 № СА-0000970 на суму 4 066,92 грн.; від 09.06.2016 № СА-0001150 на суму 42 240,36 грн.; від 16.06.2016 № СА-0001206 на суму 7 982,64 грн.; від 08.07.2016 № СА-0001397 на суму 33 791,64 грн.; від 12.07.2016 № СА-0001420 на суму 10 760.64 грн.; від 15.08.2016 № CA-0001693 на суму 29 967.30 грн.; від 17.08.2016 № СА-0001713 на суму 30 585.30 грн.; від 15.09.2016 № СА-0001919 на суму 107 000,16 грн.; від 22.09.2016 № CA-0001964 на суму 105 000,00 грн.; від 04.10.2016 № СА-0002067 на суму 52 500,00 грн.; від 06.10.2016 № СА-0002097 на суму 52 500,00 грн.; від 11.10.2016 № СА-0002136 на суму 52 500,00 грн.; від 24.10.2016 № СА-0002208 на суму 105 000,00 грн.; від 27.10.2016 № СА-0002262 на суму 52 500,00 грн.; від 03.11.2016 № СА-0002324 на суму 52 500,00 грн.; від 07.11.2016 № СА-0002350 на суму 105 000.00 грн.; від 10.11.2016 № СА-0002386 на суму 52 500,00 грн.; від 14.11.2016 № СА-0002409 на суму 105 000.00 грн.; від 17.11.2016 № СА-0002442 на суму 36 750.00 грн.; від 22.11.2016 № СА-0002461 на суму 52 500,00 грн.; від 25.11.2016 № СА-0002487 га суму 126 000,00 грн.; від 01.12.2016 № СА-0002558 на суму 52 500,00 грн.; від 07.12.2016 № СА-0002607 на суму 126 000,00 грн.; від 09.12.2016 № СА-0002637 на суму 63 000,00 грн.; від 12.12.2016 № СА-0002644 на суму 126 000,00 грн.; від 16.12.2016 № СА-0002690 на суму 126000,00 грн.; від 19.12.2016 № СА-0002695 на суму 63 000,00 грн.; від 22.12.2016 № СА-0002728 на суму 63 000,00 грн.; від 27.12.2016 № СА-0002785 на суму 63 000,00 грн.; від 28.12.2016 № СА-0002792 на суму 189 000,00 грн.; від 04.01.2017 № Са-0000003 на суму 126 000,00 грн., які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки зі сторони відповідача.

Вищезгадані видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа(форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, складені позивачем при поставці товару за умовами Договору видаткові накладі, в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ЦК України, є первинними (товаророзпорядчими) документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, засвідчують факт постачання товару платнику податку.

Крім цього, позивачем до матеріалів справи долучено копії довіреностей на отримання матеріальних цінностей, які підписані уповноваженими (посадовими) особами та скріплені круглою печаткою підприємства відповідача (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи).

Заперечуючи проти позову, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідач (апелянт) вказував на те, що видаткові накладні від 12.11.2015 № СА-0002097 на суму 26 638,80 грн., від 22.06.2015 № СА-0001055 на суму 116 048,50 грн., від 30.04.2015 № СА-0000684 на суму 44 485,58 грн. містять підписи, які не відповідають підписам, зазначеним в довіреностях на отримання товару.

Проте матеріалами справи встановлено, що товар за загаданими видатковими накладними було отримано уповноваженим представником відповідача - менеджером зі збуту ОСОБА_5 на підставі виданих на його ім'я довіреностей на право отримання ТМЦ, оформлених відповідно до вимог Інструкції «Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99.

Крім цього, в матеріалах справи наявна генеральна довіреність на отримання товару, зокрема, на ОСОБА_5 із зразком його підпису, який збігається з підписами на вищезгаданих видаткових накладних.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується також тим, що у позивача наявні примірники вищезгаданих довіреностей на отримання ТМЦ, які за правилами Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» залишаються у продавця саме при отриманні товару покупцем.

При цьому, відповідачем (апелянтом) не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження проведеного службового розслідування щодо обставин підписання вищезгаданих видаткових накладних та використання печатки підприємства невідомими особами тощо, як і доказів звернення до правоохоронних органів з приводу заволодіння печаткою підприємства в цей період.

Як встановлено матеріалами справи, 03.08.2015 відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 25 000,00 грн. рахунку від 22.06.2015 № СА-0001141, виставленого за спірною видатковою накладною від 22.06.2015 № СА-0001055, чим фактично визнав прийняття товару за цією накладною.

Крім цього, в матеріалах справи міститься копія підписаного та скріпленого печатками обох сторін акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2016 по 28.07.2016, згідно якого до загальної суми поставки та заборгованості відповідача включено суми за спірними видатковими накладними.

Таким чином, з»ясувавши умови Договору, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар (в момент підписання видаткової накладної, як це передбачено умовами Договору) без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки.

Проте всупереч умовам Договору, відповідач розрахунку за поставлений товар належним чином не провів, лише частково оплатив отриманий на загальну суму 1 705 405,26 грн. товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з рахунку позивача та платіжними дорученнями (а. с. 141-149, 177-179, 187; т. 1), відтак у нього утворилась заборгованість в розмірі 938 155, 28 грн., доказів на спростування цього відповідач (апелянт) суду не надав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п. 2.2 Договору сторони погодили, що покупець зобов'язується здійснити оплату вартості відповідної партії товару, визначеної у видатковій накладній, у повному обсязі протягом 45 днів із моменту отримання партії товару. Моментом отримання партії товару є підписання покупцем видаткової накладної на відповідну партію товару.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки товар за Договором був повністю та належним чином поставлений позивачем й прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, строк виконання зобов'язання відповідача щодо здійснення розрахунку на момент звернення позивача до суду настав, отже відповідач за умовами Договору та приписами чинного законодавства зобов'язаний оплатити поставлений позивачем товар. Відповідно доводи відповідача (апелянта) в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 938 155, 28 грн. заборгованості (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду), які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, в зв'язку із простроченням сплати заборгованості за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 122 339,37 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку порушення покупцем строку оплати вартості товару, останній зобов'язався сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості товару за кожен день прострочення платежу. Строк позовної давності по цьому пункту Договору складає три роки.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

За приписами п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за порушення грошових зобов'язань застосовуються вимоги частини шостої статті 232 ГК України. Цим приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, апеляційний суд визнав, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 122 339,37 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду) є обґрунтованими (арифметично вірно розрахованими), а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення 27 079,95 грн. 3% річних та 71 671,84 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, місцевий суд дійшов вірного висновку, що вони є арифметично вірними, однак згідно прохальної частини позовної заяви (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду) позивач просив стягнути з відповідача 71 671,84 грн. інфляційних втрат, хоча за його розрахунком розмір інфляційних втрат становить 70 474,21 грн., отже вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню в розмірі 70 474,21 грн., відповідно в іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити. Нараховані позивачем 3% річних підлягають задоволенню повністю в розмірі 27 079,95 грн.

Доводи відповідача (апелянта) щодо скасування рішення суду в зв'язку з його прийняттям без участі відповідача внаслідок незадоволення клопотання про відкладення розгляду справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Оскільки, як встановлено матеріалами справи, відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не був позбавлений можливості надати суду всі необхідні докази на підтримання своїх заперечень проти позовних вимог, а також користуватися наданими йому процесуальними правами, посилання на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права також не заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рантьє» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі № 910/6846/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/6846/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді В.О. Зеленін

Г.А. Жук