Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

18 вересня 2017 року Справа №927/671/17

ЗА ПОЗОВОМ: Публічного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод"

пр-т Соборний, 8, м. Запоріжжя, 69600

До ВІДПОВІДАЧА: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Інноваційна компанія"

АДРЕСА_1, 14026

Про стягнення 57899,12 грн.

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: не з'явився.

Від Відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічним акціонерним товариством "Запорізький автомобілебудівний завод" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Інноваційна компанія" про стягнення 57899,12 грн., в тому числі 30600,00 грн. основного боргу та 27299,12 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору №18/06/14-01 від 18.06.2014.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.07.2017 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.08.2017.

У судове засідання 30.08.2017 представники сторін не з'явилися, хоча сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 19.07.2017), наявні в матеріалах справи.

До початку судового засідання 30.08.2017 від представника Позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів.

Крім того, до початку судового засідання на електронну адресу суду від представника Позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Позивача у зв'язку з неможливістю його явки в судове засідання, у якій також зазначено, що Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представником Відповідача до початку судового засідання через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду подана заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника.

Ухвалою суду від 30.08.2017 розгляд справи відкладено та призначено на 12.09.2017.

У судове засідання 12.09.2017 представники сторін не з'явилися, хоча сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 30.08.2017), наявні в матеріалах справи.

До початку судового засідання 12.09.2017 від представника Позивача на електронну адресу суду надійшла заява про надання додаткових пояснень з додатком. Одночасно у вказаній заяві зазначено, що Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить судове засідання, призначене на 12.09.2017, проводити без участі представника Позивача.

Оригінал даної заяви з доданими документами надійшов до суду засобами поштового зв'язку також до початку судового засідання.

Представником Відповідача до початку судового засідання через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду поданий відзив на позовну заяву, у якому Відповідач заперечує проти позову, виходячи, зокрема, з такого.

Відповідач зазначає, що Позивачем згідно заявки від 18.06.2014 було виконано перевезення на узгоджену суму 13600,00 грн., яку повинен був сплатити Відповідач до 30 липня 2014 року, та згідно заявки від 15.07.2014 Позивачем виконано перевезення на узгоджену суму 17000,00 грн., яку повинен був сплатити Відповідач до 03 вересня 2014 року.

З позову та відповідно до п.3.2. Договору №18/06/14-01 від 18.06.2014 вбачається, що кошти за виконане перевезення сплачуються протягом 15-ти банківських днів після отримання оригіналів документів CMR, рахунку, 2-х актів, 2-х заявок, 2-х договорів з оригінальними печатками.

Відповідач зазначає, що Позивачем не надано доказів того, що Відповідач взагалі отримав документи, визначені в п.3.2. Договору.

Відповідач вважає, що навіть з доданих до позову описів цінних листів, слідує, що Відповідач не отримував актів виконаних робіт.

Тому, за викладених обставин у Відповідача не було підстав для перерахування коштів Позивачу за виконані перевезення.

Крім того, Відповідач, посилаючись на ст.315 Господарського кодексу України, ст.1, ч.1 ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, п.6 ст.258 Цивільного кодексу України, вважає, що до спірних правовідносин встановлюється позовна давність один рік, тому просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позову.

Разом з тим, у відзиві заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.

До відзиву додані документи, витребувані ухвалою суду від 30.08.2017.

Ухвалою суду від 12.09.2017 розгляд справи було відкладено та призначено на 18.09.2017.

У судове засідання 18.09.2017 представники сторін не з'явилися, хоча сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

До початку судового засідання від представника Позивача електронною поштою надійшла заява про надання додаткових пояснень з урахуванням пояснень Відповідача, у якій зазначено, що Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить проводити судове засідання, призначене на 18.09.2017, без участі представника Позивача.

Оригінал даної заяви також надійшов до суду до початку судового засідання засобами поштового зв'язку.

Враховуючи, що Відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не скористався своїм правом брати участь у судових засіданнях, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на позовну заяву, явка представника Відповідача обов'язковою судом не визнавалася, а також, що встановлений ч.1 ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду спору закінчується 18.09.2017 і клопотань про його продовження сторонами не заявлено, суд доходить висновку про розгляд справи без участі представника Відповідача.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю Бізнес-Інноваційна компанія" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.09.2013.

18 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Запорізький автомобілебудівний завод" (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Інноваційна компанія" (Відповідач) укладено договір №18/06/14-01 (далі - Договір).

Згідно з п.1.2 Договору Замовник (Відповідач) доручає, а Перевізник виконує перевезення експортних та імпортних вантажів автомобільним транспортом або організовує їх.

За умовами п.1.3. Договору перевезення здійснюються у відповідності з умовами "Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогам" (КДПВ), законами, постановами, митними правилами, інструкціями по перетинанню кордону та указами влади держав, по території яких здійснюються перевезення.

Відповідно до п.п.2.1.1. п.2.1. Договору обов'язком Замовника є оформляти та надсилати Перевізнику заявки, що є невід'ємною частиною договору, у відповідності з запропонованим Замовником зразком на транспортні послуги за наперед узгодженою між сторонами ставкою, не пізніше одного робочого дня до початку перевезення.

Згідно з п.п.3.1.-3.2. Договору розмір ставки за транспортні послуги, які надаються Виконавцем, узгоджується у кожному конкретному випадку по телефаксу на умовах, узгоджених з Перевізником. Ставка фрахту не підлягає зміні після прийняття Перевізником заявки Замовника на конкретне перевезення. Підставою для оплати фрахту Замовником є оригінал рахунка-фактури Перевізника, який містить дату відвантаження, номер замовлення (інвойсу) Замовника, номер машини, фактичний час обслуговування, оригінал СМR-накладної з відміткою вантажоотримувача про приймання вантажу, акти виконаних робіт у двох екземплярах та оригінали інших додаткових документів, вказаних у заявці на перевезення.

Відповідно до п.8.1., п.8.3. Договору даний договір вступає с силу з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31 грудня 2014р. Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну дії договору не повідомить іншу сторону в письмовій формі про розірвання договору, строк його дії автоматично продовжується на кожний наступний рік.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю Бізнес-Інноваційна компанія" були направлені Публічному акціонерним товариством "Запорізький автомобілебудівний завод" заявки на перевезення вантажу:

- №18/06/14-01 на суму 13600,00 грн., за маршрутом м. Миронівка, Миронівський район, Київська область м. Лосіно-Петровський, Московська область, Росія, відповідно до якої встановлені такі умови та строк оплати: протягом 10-14 банківських днів по оригіналах CMR та ТТН (обов'язково надати), рахунки, акти, 2 договори, копія свід. про реєстрацію чи виписка з ЄДР, свід. платника єдиного податку, довідки про види діяльності (для ФОП);

- №15/07/14-02 на суму 17000,00 грн., за маршрутом смт. Коцюбинське, Київська область м. Нижній Новгород, Росія, відповідно до якої встановлені такі умови та строк оплати: 15-ти банківських днів по оригіналах CMR, рахунки (оформляти датою вивантаження а/м), 2 акти, 2 заявки та 2 договори з оригінальною печаткою, податкова накладна (для платника ПДВ), копії свід. про реєстрацію чи виписка з ЄДР, свід. платника єд. податку, довідки про види діяльності (для ФОП).

На підтвердження виконання перевезення вантажу за вищевказаними заявками Позивачем надані копії міжнародних товарно-транспортних накладних CMR А №0668534, CMR А №0666598.

Відповідач за надані послуги перевезення розрахунок не здійснив.

На підставі викладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача 30600,00 грн. основного боргу.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача 27299,12 грн. інфляційних за період з 01.09.2014 по 31.05.2017 на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відзиві на позовну заяву Відповідач заперечує проти позову, виходячи, зокрема, з такого.

Відповідач зазначає, що Позивачем згідно заявки від 18.06.2014 було виконано перевезення на узгоджену суму 13600,00 грн., яку повинен був сплатити Відповідач до 30 липня 2014 року, та згідно заявки від 15.07.2014 Позивачем виконано перевезення на узгоджену суму 17000,00 грн., яку повинен був сплатити Відповідач до 03 вересня 2014 року.

З позову та відповідно до п.3.2. Договору №18/06/14-01 від 18.06.2014 вбачається, що кошти за виконане перевезення сплачуються протягом 15-ти банківських днів після отримання оригіналів документів CMR, рахунку, 2-х актів, 2-х заявок, 2-х договорів з оригінальними печатками.

Відповідач зазначає, що Позивачем не надано доказів того, що Відповідач взагалі отримав документи, визначені в п.3.2. Договору.

Відповідач вважає, що навіть з доданих до позову описів цінних листів, слідує, що Відповідач не отримував актів виконаних робіт.

Тому, за викладених обставин у Відповідача не було підстав для перерахування коштів Позивачу за виконані перевезення.

Крім того, Відповідач, посилаючись на ст.315 Господарського кодексу України, ст.1, ч.1 ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, п.6 ст.258 Цивільного кодексу України, вважає, що до спірних правовідносин встановлюється позовна давність один рік, тому просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позову.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.261 даного Кодексу:

1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.5 ст.261 даного Кодексу:

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України:

1.Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналіз змісту та субєктного складу договір №18/06/14-01 від 18 червня 2014 року свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини послуг перевезення, які регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи (заявок №18/06/14-01, №15/07/14-02, міжнародних товарно-транспортних накладних CMR А №0668534, CMR А №0666598) адресою вивантаження вантажу є м. Лосіно-Петровський, Росія, та м.Нижній Новгород, Росія, відповідно, тобто до спірних правовідносин підлягає застосуванню Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

У п.1.3. Договору також визначено, що перевезення здійснюються у відповідності з умовами "Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогам" (КДПВ), законами, постановами, митними правилами, інструкціями по перетинанню кордону та указами влади держав, по території яких здійснюються перевезення.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України:

1. Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

2. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст.909 Цивільного кодексу України:

1. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

2. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

3. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

4. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ч.1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГКУ):

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.631 Цивільного кодексу України:

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Щодо строків оплати за надані послуги перевезення суд доходить наступних висновків.

Згідно з п.3.2. Договору підставою для оплати фрахту Замовником є оригінал рахунка-фактури Перевізника, який містить дату відвантаження, номер замовлення (інвойсу) Замовника, номер машини, фактичний час обслуговування, оригінал СМR-накладної з відміткою вантажоотримувача про приймання вантажу, акти виконаних робіт у двох екземплярах та оригінали інших додаткових документів, вказаних у заявці на перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи, у заявці на перевезення вантажу №18/06/14-01 на суму 13600,00 грн. встановлені такі умови та строк оплати: протягом 10-14 банківських днів по оригіналах CMR та ТТН (обов'язково надати), рахунки, акти, 2 договори, копія свід. про реєстрацію чи виписка з ЄДР, свід. платника єдиного податку, довідки про види діяльності (для ФОП); у заявці на перевезення вантажу №15/07/14-02 на суму 17000,00 грн. встановлені такі умови та строк оплати: 15-ти банківських днів по оригіналах CMR, рахунки (оформляти датою вивантаження а/м), 2 акти, 2 заявки та 2 договори з оригінальною печаткою, податкова накладна (для платника ПДВ), копії свід. про реєстрацію чи виписка з ЄДР, свід. платника єд. податку, довідки про види діяльності (для ФОП).

Таким чином, в даному випадку Відповідач мав здійснити оплату протягом 10-14 банківських днів (заявка на перевезення вантажу №18/06/14-01) та протягом 15-ти банківських днів (заявка на перевезення вантажу №15/07/14-02) після отримання вказаних у заявках документів.

Як зазначено Позивачем у позовній заяві, документи, отримання яких є підставою для здійснення оплати за перевезення відповідно до заявки №18/06/14-01 на суму 13600,00 грн., згідно накладної №GD364305445WW 08 липня 2014 року були направлені Замовнику перевезення поштовим перевізником ТNТ, та за даними сервісу відстеження, що знаходиться в мережі Інтернет на веб-сторінці ТNТ https://www.tnt. com/express/uk_ua/site/shipping-tools/tracking.html, отримані представником ТОВ "БІК" на прізвище ОСОБА_1 10 липня 2014 року. Позивач вказує, що з наступного дня, 11.07.2014, чотирнадцятий банківський день, визначений сторонами кінцевим днем для здійснення оплати завершився 30.07.2014, тому Позивач вважає зобов'язання Відповідача простроченими з наступного дня 31.07.2014.

Документи, отримання яких є підставою для здійснення оплати за перевезення відповідно до заявки №15/07/14-02 на суму 17000,00 грн., згідно накладної №GD513587708WW 12 серпня 2014 року були направлені Замовнику перевезення поштовим перевізником ТNТ, та за даними сервісу відстеження, що знаходиться в мережі Інтернет на веб-сторінці ТNТ https://www.tnt. com/express/uk_ua/site/shipping-tools/tracking.html, отримані представником ТОВ "БІК" 13 серпня 2014 року. Позивач вказує, що з наступного дня, 14.08.2014, п'ятнадцятий банківський день, визначений сторонами кінцевим днем для здійснення оплати завершився 03.09.2014, тому Позивач вважає зобов'язання Відповідача простроченими з наступного дня 04.09.2014.

На підтвердження вищевикладеного Позивачем надані копії накладних ТNТ №GD364305445WW від 08 липня 2014 року та №GD513587708WW від 12 серпня 2014 року.

Також Позивачем були надіслані Відповідачу претензії-вимоги №1279 від 27.11.2014 на суму 13600,00 грн. з додатком (світлокопія накладної ТНТ №364305445) та №01/АТХ-Юр від 14.01.2015 на суму 24500,00 грн. з додатком (світлокопія накладної ТНТ №513587708).

У додаткових поясненнях Позивачем зазначено, що 29.04.2015 на адресу Відповідача з метою спонукання до виконання ним своїх зобовязань Позивачем було направлено проект позовної заяви, копії раніше направлених на його адресу претензій-вимог №1279 та №01/АТХ-Юр, а також документи, що підтверджують виконання зобовязання.

Копії фіскальних чеків та описів у цінні листи на підтвердження направлення Відповідачу вищевказаних претензій та проекту позовної заяви надані Позивачем та містяться в матеріалах справи.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що Позивачем згідно заявки від 18.06.2014 було виконано перевезення на узгоджену суму 13600,00 грн., яку повинен був сплатити Відповідач до 30 липня 2014 року, та згідно заявки від 15.07.2014 Позивачем виконано перевезення на узгоджену суму 17000,00 грн., яку повинен був сплатити Відповідач до 03 вересня 2014 року.

Ухвалою суду від 12.09.2017 Відповідача було зобов'язано надати письмові пояснення: чи підтверджує Відповідач факт направлення заявок на перевезення вантажу №18/06/14-01, №15/07/14-02, та факт отримання послуг перевезення вантажу за вказаними заявками.

Жодних письмових пояснень та доказів з цього приводу від Відповідача до початку судового засідання 18.09.2017 не надійшло.

З врахуванням викладеного, суд доходить висновку про доведеність Позивачем факту надання вищевказаних послуг з перевезення Відповідачу та направлення йому всіх необхідних для оплати документів згідно наведених накладних ТNТ №GD364305445WW від 08 липня 2014 року та №GD513587708WW від 12 серпня 2014 року.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України:

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1, п.6 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України:

1. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

2. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:

6) у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Відповідно до ч.3 ст.925 Цивільного кодексу України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно зі ст.926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів:

1. Термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки. Відлік терміну позовної давності починається:

a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки;

b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення;

c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується.

2. Пред'явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну позовної давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. У випадку часткового визнання претензії відлік терміну позовної давності відновляється лише стосовно тієї частини претензії, яка залишається предметом спору. Тягар доказу факту отримання претензії або відповіді на неї, а також повернення документів, лежить на стороні, яка посилається на ці факти. Відлік терміну позовної давності не призупиняється внаслідок пред'явлення подальших претензій на тій ж підставі.

3. За умови дотримання положень пункту 2 вище, подовження терміну позовної давності регулюється законодавством суду або трибуналу, що розглядає справу. Це законодавство також регулює нове набуття позовних прав.

4. Вимоги, термін позовної давності по яким закінчився, не можуть бути пред'явлені у формі зустрічного позову або контрпретензії.

Дана, позовна заява датована 11.07.2017, згідно дати поштового штемпеля підприємства звязку на конверті відправлена 11.07.2017, до суду фактично надійшла 17.07.2017.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що строк позовної давності в даному випадку сплив:

- за заявкою на перевезення вантажу №18/06/14-01 30.07.2015 (з 31.07.2014 прострочення оплати відповідно до умов заявки - строк встановлений Позивачем та не заперечується Відповідачем)

- за заявкою на перевезення вантажу №15/07/14-02 03.09.2015 (з 04.09.2014 прострочення оплати відповідно до умов заявки - строк встановлений Позивачем та не заперечується Відповідачем)

Претензія-вимога №1279 від 27.11.2014 фактично була направлена Позивачем Відповідачу 05.12.2014, претензія-вимога №01/АТХ-Юр від 14.01.2015 15.01.2015, позовна заява від 29.04.2015 29.04.2015, тобто річний строк позовної давності з моменту направлення вказаних документів також сплив.

При цьому, суд враховує, що ні Позивачем, ні Відповідачем не представлено суду жодних доказів письмової відповіді чи будь-якого іншого реагування Відповідача на вищевказані претензії та проект позовної заяви.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 Цивільного кодексу України:

3.Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 за №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів (зі змінами):

1.1. Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі ГК України).

2.1. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

2.2. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

2.3. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

3.1. У ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною.

Ухвалою суду від 12.09.2017 Позивача було зобов'язано надати письмове пояснення по суті спору з урахуванням заперечень, викладених Відповідачем у відзиві, в якому Відповідач, посилаючись на ст.315 Господарського кодексу України, ст.1, ч.1 ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, п.6 ст.258 Цивільного кодексу України, просив суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

У заяві про надання додаткових пояснень з урахуванням пояснень Відповідача, що надійшла від Позивача до початку судового засідання 18.09.2017, Позивач зазначив, що документи, які підставою для здійснення оплати були направлені Відповідачу на його адресу кур'єрською службою ТNТ за декларацією №GD364305445WW та декларацією №GD513587708WW, повторно документи були направлені разом із проектом позовної заяви, що підтверджується фіскальним чеком №4506 від 29.04.2015 та описом вкладення у лист з оголошеною цінністю від 29.04.2015.

При цьому, Позивачем не наведено жодних пояснень щодо заяви Відповідача про застосування строків позовної давності.

Належних та допустимих письмових доказів поважності причин пропущення позовної давності Позивач суду не надав.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України:

"Судовий збір покладається:

· у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

· у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору."

На підставі вище викладеного, враховуючи повну відмову у позові, судовий збір у розмірі 1600,00 грн. покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст.33,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25 вересня 2017 року.

Суддя І.В. Кушнір