УХВАЛА

14.09.2017Справа № 910/4730/16

За скаргоюпублічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
на діїдержавного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві
у справі№910/4730/16
за позовомпублічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»
допублічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
простягнення 337 080,16 грн.
та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
допублічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»
простягнення 81 877,01 грн.
Суддя Привалов А.І.

Представники сторін:
від стягувача:Деруга Н.О. (дов. №09-02/17 від 28.12.2016 р.);
від скаржника:Махиніч Н.В. (дов. №828 від 30.12.2016 р.);
від органу ДВС:не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення збитків, завданих неналежним виконанням договору зберігання в розмірі вартості втраченого предмету зберігання - пшениці на суму 318 665,52 грн., а також нарахованими на вказану суму 3% річних в розмірі 4 950,23 грн. та 13 464,41 грн. інфляційних втрат.

В свою чергу, публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» про стягнення заборгованості з вартості наданих послуг зі зберігання зерна в розмірі 52351,34 грн. та нарахованих на вказану заборгованість штрафних санкцій: пені в розмірі 19 160,59 грн., штрафу - 3 664,60 грн., 3% річних - 1 574,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5125,64 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 р. у справі №910/4730/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2017 р., позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» задоволено частково, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» заборгованість в розмірі 241 228,62 грн., 3% річних в сумі 3 747,30 грн., інфляційні втрати в сумі 10192,51 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 3 827,43 грн. В задоволенні зустрічного позову публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» відмовлено.

03.04.2017р. на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

09.08.2017р. до загального відділу Господарського суду міста Києва надійшла скарга публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої скаржник просить суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2017 р. (ВП №54310344).

Скарга мотивована тим, що постанова державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.07.2017 р. про відкриття виконавчого провадження №54310344, зокрема, в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 25 899,58 грн. є незаконною, оскільки державним виконавцем жодних заходів по примусовому виконанню рішення у справі №910/4730/16 вчинено не було, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016р. публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було виконано самостійно.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/2319 від 09.08.2017р., у зв'язку із відпусткою судді Маринченка Я.В., в провадженні якого перебувала справа, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4730/16, за результатом проведення якого скаргу публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві передано для розгляду судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2017р. суддею Приваловим А.І. прийнято скаргу публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві до провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 14.09.2017 р.

14.09.2017р. представником скаржника через загальний відділ суду подано додаткові письмові пояснення стосовно поданої скарги.

Представник ПАТ «Аграрний фонд» в судовому засіданні 14.09.2017 р. надав усні пояснення по суті поданої скарги.

Представник скаржника скаргу підтримав та просив задовольнити її в повному обсязі.

Представник ВДВС, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, в судове засідання 14.09.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши представників стягувача та скаржника, а також дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що скарга публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Пунктом 13 постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Так, акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів скарги, 14.07.2017 р. заступником начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Менчиць Наталією Євгенівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54310344, якою зокрема, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» виконавчий збір у розмірі 25 899,58 грн.

Як зазначено вище, в обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що державним виконавцем жодних заходів по примусовому виконанню рішення у справі №910/4730/16 вчинено не було, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016р. публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було виконано самостійно, з огляду на що постанова державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.07.2017р. в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 25 899,58 грн. є незаконною.

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р., виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 10 цього Закону, заходами примусового виконання рішень визначено: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р., виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, за приписами вказаної статті, підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження є саме наявність фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача вказаних у виконавчому документі сум.

Однак, державним виконавцем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які б підтверджували факт стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача вказаних в судовому наказі №910/4730/16 від 03.04.2017р. сум.

В той же час, як вказує боржник та підтверджує стягувач, рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016р. у справі №910/4730/16 було виконано публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» самостійно. Вказане також підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень, а також витягом з клієнтбанку за 24.07.2017р.

Відтак, приймаючи до уваги положення перелічених норм, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутня база для нарахування виконавчого збору, оскільки державним виконавцем в межах виконавчого провадження не було стягнуто з боржника на користь стягувача жодних коштів. При цьому, виконавчий збір стягується в разі, якщо рішення було виконано примусово. Факт невиконання рішення про стягнення суми, утворює базу для нарахування виконавчого збору лише за умови стягнення її державним виконавцем.

Таким чином, оскільки фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за наказом у справі №910/4730/16 сум не відбулось, враховуючи положення ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», суд погоджується із твердженням скаржника про те, що правові підстави для стягнення з публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» виконавчого збору в розмірі 25 899,58 грн. відсутні.

Враховуючи викладене, вимога скаржника про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2017 р. (ВП №54310344) підлягає частковому задоволенню.

Водночас господарський суд міста Києва вважає за необхідне звернути увагу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на таке.

Як зазначено в останньому абзаці пункту 8 чинного роз'яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/365 від 28.03.2002 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому, в пункті 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29.06.2010 р. «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» викладено правову позицію, за якою вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 03.07.2012 р. у справі №4/73.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити частково.

2. Визнати недійсною постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2017 р. (ВП №54310344) в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 25 899,58 грн.

Суддя А.І. Привалов