ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Справа № 904/4847/16

Вищий господарський суд України у складі колегії:

Головуючого:Студенця В.І.,
суддів:Палія В.В., Селіваненка В.П.,
за участю представників сторін позивача - ОСОБА_4; відповідача - ОСОБА_5; третьої особи - не з'явився;
розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду
від20.02.2017
та на рішенняГосподарського суду Дніпропетровської області
від19.10.2016
у справі№ 904/4847/16
за позовомОбласного комунального підприємства "Фармація"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_6
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Дніпропетровська обласна рада
простягнення 126 192, 32 грн

В С Т А Н О В И В:

Обласне комунальне підприємство "Фармація" (далі - ОКП "Фармація") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.) про стягнення суми основного боргу у розмірі 88 176, 17 грн, пені, 3% річних у розмірі 24 865, 21 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 порушено провадження у справі № 904/4847/16 за позовом ОКП "Фармація" до ФОП ОСОБА_6 про стягнення 113 041, 38 грн.

До прийняття рішення по справі ОКП "Фармація" подало заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просило стягнути з ФОП ОСОБА_6 72 024, 89 грн основного боргу за договором оренди від 01.05.2013 № 400, 15 151, 28 грн основного боргу за договором про відшкодування витрат від 01.05.2013 № 400-К, 23 466, 89 грн пені за договором оренди від 01.05.2013 № 400, 1 582, 88 грн 3% річних за договором оренди від 01.05.2013 № 400, 13 126, 03 грн пені за договором про відшкодування витрат від 01.05.2013 № 400-К, 838, 35 грн 3% річних за договором про відшкодування витрат від 01.05.2013 № 400-К.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ніколенко М.О., судді Мілєва І.В., Мартинюк С.В.) від 19.10.2016 позов задоволено, суд стягнув з ФОП ОСОБА_6 на користь ОКП "Фармація" суму основного боргу у розмірі 87 176, 17 грн, пеню у розмірі 36 592, 92 грн, 3% річних у розмірі 2 421, 23 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Широбокова Л.П., судді Орєшкіна Е.В., Дармін М.О.) від 20.02.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2016, ФОП ОСОБА_6 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних рішень.

Скаржник посилається зокрема на порушення господарськими судами ст. 203, ч. 2 ст. 207 ЦК України, ч. 7 ст. 179 ГК України, оскільки договір оренди нежитлових приміщень № 400 не було підписано з боку орендодавця - Дніпропетровської обласної ради, та не скріплено її печаткою, так само як і акти приймання-передачі нежитлового приміщення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.09.2017 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_6 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.09.2017. Цією ж ухвалою зупинено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2016, залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017.

На адресу суду 25.09.2017 від ОКП "Фармація" надійшов відзив на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_6, в якому підприємство просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами між Дніпропетровською обласною радою (орендодавець), ОКП "Фармація" (балансоутримувач) та ФОП ОСОБА_6 (орендар) 01.05.2013 був укладений договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад №400 строком дії з 01.05.2013 до 01.04.2016.

Згідно з п. 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, далі - об'єкт оренди, площею 307,2 м2, яке знаходиться у господарському віддані балансоутримувача за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 3.8. договору вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території сплачується орендарем окремо у формі та порядку, погодженому з балансоутримувачем.

На виконання п. 3.8. договору між ОКП "Фармація" та ФОП ОСОБА_6 був укладений договір №400-К від 01.05.2013 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, прибудинкової території, внутрішньо будинкових мереж, компенсації витрат на опалення електроенергії та інших.

Як вбачається з матеріалів справи ОКП "Фармація" до позовної заяви додано копію договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад №400 від 01.05.2013 та акти приймання приймання-передачі нежитлового приміщення, які не місять підпису та печатки орендодавця - Дніпропетровської обласної ради.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

У ч. 2 ст. 207 ЦК закріплено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендодавцями є, зокрема органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

У п.п. 2.2, 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що органи, яким надано право бути орендодавцями державного та комунального майна, визначено статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З урахуванням приписів частини п'ятої статті 16, підпункту 1 пункту "а" статті 29 і частини п'ятої статті 60 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", а також абзацу третього статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" господарські суди, вирішуючи питання щодо права орендодавця самостійно, без відповідного рішення ради, передавати в оренду майно, належне до комунальної власності, мають виходити з кола його повноважень, передбачених положеннями про таких орендодавців, затвердженими у встановленому порядку радою. При цьому слід також враховувати, що орендодавець здійснює свої повноваження тільки за наявності рішення ради і не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної власності в оренду, якщо інше не передбачено положенням про нього.

З врахуванням викладеного, ні місцевим господарським судом, ні судом апеляційної інстанції не було встановлено усіх обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, а саме щодо порядку укладення спірного договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад №400 від 01.05.2013, чи був дотриманий такий, який суб'єкт виступає орендодавцем щодо спірного майна, чи мав останній відповідні повноваження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому, у вступній частині вказуються найменування господарського суду, номер справи, дата прийняття рішення, найменування сторін, ціна позову, прізвище судді (суддів), представників сторін, прокурора та інших осіб, які брали участь у засіданні, посади цих осіб.

У вступній частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2016 серед учасників судового процесу зазначено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпропетровську обласну раду.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу (ч. 3 ст. 27 ГПК України).

Разом з тим матеріали справи не містять ухвали, в якій було б вирішене питання про залучення до участі у справі Дніпропетровської обласної ради.

З врахуванням того, що Дніпропетровська обласна рада у спірних правовідносинах виступає орендодавцем, у матеріалах справи міститься договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад №400 від 01.05.2013 та акти приймання приймання-передачі нежитлового приміщення, які не місять підпису та печатки орендодавця - Дніпропетровської обласної ради, то рішення з даного господарського спору впливає на її права та обов'язки щодо балансоутримувача - ОКП "Фармація", а тому судами попередніх інстанцій в порушення норм процесуального права не було вирішено питання про залучення Дніпропетровської обласної ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у встановленому процесуальним законом порядку.

Неповне встановлення обставин справи щодо договору нерухомого майна спільної власності територіальних громад №400 від 01.05.2013 та актів приймання приймання-передачі нежитлового приміщення, в свою чергу, не дає можливості перевірити правильності застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору в частині стягнення заборгованості за договром №400-К від 01.05.2013 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, прибудинкової території, внутрішньо будинкових мереж, компенсації витрат на опалення електроенергії та інших, укладеного на виконання спірного договору оренди.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (ч. 1 ст. 11110 ГПК України).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

За загальними вимогами норм процесуального права, передбаченими статтями 32- 34, 43, 82, 84 ГПК України, обов'язковим є встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням викладеного, оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47, ст. 27 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності із залученням до участі у справі у встановленому порядку третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а у Вищого господарського суду України відсутня процесуальна можливість з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2016 у справі № 904/4847/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Палій В.В.

Селіваненко В.П.