КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа№ 911/1802/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Зубець Л.П.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: Грабовський О.О. за дов. № б/н від 25.04.2017р.

від відповідача: не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО"

на рішення Господарського суду Київської області

від 13.07.2017 р.

у справі № 911/1802/17 (суддя С.І.Чонгова)

за позовом Дочірнього підприємства "СТАДА-УКРАЇНА" Компанії

"БЕПХА Бетайлігунгсгезельшафт фюр Фармаверте мбХ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО"

про стягнення 943 276,07грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "СТАДА-УКРАЇНА" Компанії "БЕПХА Бетайлігунгсгезельшафт фюр Фармаверте мбХ" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" про стягнення 943 276,07грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором від 29.02.2016 №3, в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором та додатковими угодами строк.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2017р. у справі № 911/1802/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" на користь Дочірнього підприємства "СТАДА-УКРАЇНА" Компанії "БЕПХА Бетайлігунгсгезельшафт фюр Фармаверте мбХ" 943 276,07грн. основної заборгованості, 14 149,14 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від13.07.2017р. у справі № 911/1802/17 в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 03.08.2017 р. апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" у справі № 911/1802/17 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 у справі № 911/1802/17 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 26.09.2017 р.

Розпорядженням № 09-53/3825/17 від 25.09.2017 р. відповідно до п.2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 911/1802/17, у зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2017 р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду, головуючий суддя: Мартюк А.І., судді: Калатай Н.Ф., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р. у справі № 911/1802/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Калатай Н.Ф. у названому складі.

21.09.2017р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника для участі в судовому засіданні.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про його відмову в задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні, відповідач мав можливість вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

Крім того, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однак, це є правом суду, а не його обов'язком.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи предмет спору, подані докази, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

29.02.2016р. між ДП "Нижфарм-України" АТ "Нижегородський хіміко-фармацевтичний завод" (правонаступником якого є позивач у даній справі, згідно коду 32110540) (далі - постачальник) та ТОВ "ФРАМ КО" (далі - покупець) укладено договір поставки №3 ( далі - Договір). За умовами вказаного Договору, постачальник постачає покупцю товар, згідно замовлень покупця зі ціною та асортименті, що вказані в специфікації до даного договору, а покупець зобов'язується оплатити поставлений товар на умовах договору.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 Договору, поставка товару здійснюється зі складу постачальника відповідно до попереднього замовлення протягом 3 календарних днів з дати отримання замовлення постачальником. Поставка здійснюється на умовах само вивозу зі складу постачальника.

Відповідно до п. 2.4 Договору, право власності від постачальника до покупця переходить у момент передачі товару. Моментом передачі товару сторони вважають момент завантаження товару у транспортний засіб покупця, що підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною, підписаною уповноваженою особою постачальника та покупця. Покупець отримує товар на підставі належним чином оформленої довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, підписаної та скріпленої печаткою покупця. Оригінал довіреності повинен бути наданий постачальником до відвантаження товару покупцю.

Оплата товару здійснюється в національній валюті України, шляхом сплати грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п. 6.1 Договору).

Згідно п. 6.2 Договору, розрахунок здійснюється покупцем на умовах відстрочення платежу, згідно додаткових письмових домовленостей сторін.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 28.02.2017 включно (п. 10.1 Договору).

Крім того, між сторонами укладено ряд додаткових угод. Вказані додаткові угоди містять положення про можливість надання постачальником покупцю знижки за умови того, що термін оплати товару має складати не більше 30 днів після дати відвантаження та підтримки асортименту продукції на певному рівні.

В період з 10.02.2017 по 06.03.2017 за видатковими накладними позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 943 276,07грн., копії накладних містяться в матеріалах справи.

Вказаний товар прийнятий представниками відповідача на підставі виданих відповідачем довіреностей копії вищевказаних накладних містяться в матеріалах справи.

Крім того, поставка вказаної продукції позивачем відповідачу підтверджується оформленими та долученими до позовної заяви податковими накладними, складеними позивачем.

09.06.2017р. позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про погашення заборгованості протягом трьох днів в сумі 943 276,07грн. проте, відповідачем вказана вимога залишена без відповіді та без задоволення.

В порушення своїх договірних зобов'язань відповідач розрахунків за поставлений товар в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в сумі 943 276,07грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 712 ЦК України договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, сторонами в договорі змінено загальне правило, та вказано, що розрахунок здійснюється згідно додаткових письмових домовленостей сторін.

Отже, виконання зобов'язань з оплати продукції мало бути виконано відповідачем з моменту пред'явлення вимоги про сплату заборгованості.

Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення суми боргу за поставлений товар, відповідач посилається на те, що у видаткових накладних за якими поставлялась продукція відсутня мокра печатка останнього, та не вказано посади особи, що прийняла товар.

Вказані заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки товар на підставі видаткових накладних, за якими здійснювалась поставка, прийнято представниками відповідача на підставі виданих останнім довіреностей. Довіреності містятьь відбиток мокрої печатки підприємства відповідача.

Заперечення відповідача про відсутність в матеріалах справи заявок відповідача на постачання продукції, також не приймаються судом до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема, видаткових накладних вказані номери замовлень відповідача, а також те, що вказаний товар прийнято відповідачем у власність без зауважень.

Крім того, суд зазначає, що поставка продукції за договором визначена на умовах самовивозу, таким чином, відповідачем такий товар приймався без зауважень, а також те, що п. 2.4 Договору передбачено отримання продукції саме за довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В матеріалах справи наявні податкові накладні зазначеної поставки.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо оплати товару не виконав і його основна заборгованість перед позивачем становить 943 276,07грн., що підтверджується Договором, видатковими накладними та відповідними довіреностями виданими відповідачем на отримання товару, копії яких містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 943 276,07грн.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2017р. у справі № 911/1802/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2017р. у справі № 911/1802/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1802/17 повернути до Господарського суду Київської області

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Н.Ф. Калатай

Л.П. Зубець