ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа № 914/775/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства (далі ПП) Тювик б/н (вх. № 01-05/3332/17 від 13.07.2017р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2017р.

у справі № 914/775/17 (ОСОБА_2Б.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (далі ПАТ Укрзалізниця) в особі Регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів

до відповідача: ПП Тювик, м. Сколе, Львівська область

про стягнення 63 216 грн. 00 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3- представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_4 - представник (довіреність у матеріалах справи).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.06.2017р. у справі №914/775/17 (ОСОБА_2Б.) позов ПАТ Укрзалізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця до відповідача: ПП Тювик про стягнення 63 216,00 грн. задоволено частково. Стягнуто з ПП Тювик 23 093,87 грн. пені, 29 936,50 грн. штрафу за прострочення понад 30 днів, 1 342,24 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд керувався вимогами ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 599, 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 615, ч. 1 ст. 626, ст. 629, ч. 2 ст. 837, ч. 3 ст. 843 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст. 193, ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217, ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (надалі ГК України) та прийшов до висновку, що відповідач згідно умов договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р., який за своєю правовою природою є договором підряду, зобовязувався завершити виконання робіт до 31.12.2016 р., однак, роботи було виконано 24.02.2017 року, а тому боржник прострочив виконання зобовязання. Згідно п. 8.3. договору з відповідача підлягає стягненню пеня та штраф з урахуванням фактичної вартості робіт (від суми несвоєчасно виконаного зобовязання), яка визначена у довідці про вартість виконаних будівельних робіт та встановлено, що розмір пені повинен становити 23 093,87 грн, розмір штрафу 29 936,50 грн. Щодо стягнення 8 780,00 грн. 2% штрафу, який передбачено п. 8.4. договору, то суд зазначив, що, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем, відповідач виконав передбачені умовами договору обсяги робіт, а це виключає підстави для застосування санкцій, визначених п. 8.4. договору.

ПП Тювик не погоджується з ухваленим рішенням суду в частині задоволених вимог і вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що договір №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. за своєю правовою природою є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договору купівлі-продажу та договору підряду. Стверджує, що підрядні роботи виконувались з використанням устаткування замовника, яке підрядник придбав за власні кошти у третіх осіб і продав замовнику ще до початку виконання підрядних робіт і вартість якого не була включена у розрахунок вартості виконаних робіт (форма №КБ-2в). Зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми ч. 3 ст. 6, 627, ч. 2 ст. 628, 629 ЦК України, ст. 231 ГК України, п. 8 договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. Стверджує, що за взаємною згодою сторін у відповідності до положень договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. договірна базова ціна робіт була зменшена з 22079,08 грн до 10743,38 грн, , а тому розмір штрафних санкцій за несвоєчасне виконання робіт вартістю 10 743,38 грн. становить 1 332,18 грн., яка складається з 580,14 грн. пені (0,1% договірної бази ціни робіт) та 752,04 грн. штрафу (7% договірної бази ціни робіт). Вважає, що судом першої інстанції невірно визначено розмір штрафних санкцій, які підлягають нарахуванню та стягненню. Також стверджує, що, оскільки, ПП Тювик виконало весь обсяг робіт передбачений договором, то відсутні підстави для стягнення штрафу у розмірі 2% від вартості невиконаних робіт. Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2017р. у справі №914/775/17, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково та стягнути з ПП Тювик на користь ПАТ Укрзалізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця штрафні санкції в розмірі 1 332,18 грн., в тому числі 580,14 грн. пені та 752,04 грн. штрафу .

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що договір за своєю правовою природою є договором підряду, а лише придбання обумовленого обладнання та його монтаж можуть свідчити про належне виконання умов договору.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення. При цьому Львівський апеляційний господарський суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 грудня 2016 р. між ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця (замовник) та ПП Тювик (підрядник) було укладено договір №Л/Е-161484/НЮ (далі Договір), згідно якого замовник доручає, а підрядник зобовязується на власний ризик виконати у встановлений строк будівельно-монтажні роботи обєкту Реконструкція тягової підстанції Ясениця (заміна трансформаторів струму), а замовник зобовязаний після затвердження акту здачі-приймання робіт, прийняти надані роботи і оплатити підряднику їх вартість відповідно до умов цього договору (а.с. 13-44).

Згідно п. 1.2. Договору зміст та обсяги робіт по договору визначаються договірною ціною по обєкту Реконструкція тягової підстанції Ясениця (заміна трансформаторів струму), складеними у відповідності з вимогами ДСТУ (додаток №1).

Підрядник зобовязується виконати роботи власними силами та засобами, та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання (п. 1.3. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору сума цього договору становить 439 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 73 166,66 грн. Сума визначається договірною ціною та кошторисними розрахунками (додаток до договору №1).

Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2. Договору).

Відповідно до 5.1. Договору термін виконання робіт з моменту підписання сторонами договору і до 31.12.2016 р.

Згідно п. 5.2. Договору роботи виконуються з матеріалів підрядника.

24 лютого 2017 року сторонами було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2017 р. на суму 427 664,28 грн, з яких вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ - 10 743,38 грн, а вартість устаткування, меблів, інвентарю з урахуванням ПДВ - 416 920,90 грн (а.с. 45).

Згідно п. 8.3. Договору за несвоєчасне виконання робіт згідно з умовами цього договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Згідно п. 8.4. Договору за невиконання обсягів виконаних робіт підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 2% вартості невиконаних робіт.

ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПП Тювик, у звязку із простроченням відповідачем виконання робіт, про стягнення із відповідача 63216,00 грн штрафних санкцій, з яких 23 706,00 грн пені, штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 30 730,00 грн, штраф в розмірі 8 780,00 грн за невиконання обсягів робіт.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 грудня 2016 р. між ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця (замовник) та ПП Тювик (підрядник) було укладено договір №Л/Е-161484/НЮ, згідно якого замовник доручає, а підрядник зобовязується на власний ризик виконати у встановлений строк будівельно-монтажні роботи обєкту Реконструкція тягової підстанції Ясениця (заміна трансформаторів струму), а замовник зобовязаний після затвердження акту здачі-приймання робіт, прийняти надані роботи і оплатити підряднику їх вартість відповідно до умов цього договору.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що договір №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. за своєю правовою природою є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договору купівлі-продажу та договору підряду. Стверджує, що підрядні роботи виконувались з використанням устаткування замовника, яке підрядник придбав за власні кошти у третіх осіб і продав замовнику ще до початку виконання підрядних робіт і вартість якого не була включена у розрахунок вартості виконаних робіт (форма №КБ-2в).

З такими твердженнями скаржника не можна погодитись зважаючи на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 839 ЦК України підрядник зобовязаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 3 ст. 843 ЦК України ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Предметом договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. були роботи по обєкту Реконструкція тягової підстанції Ясениця (заміна трансформаторів струму). Згідно умов договору підрядник зобовязувався виконати роботи власними силами та засобами та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання (п. 1.3 Договору). Роботи виконуються з матеріалів підрядника (п. 5.2 Договору).

Отже, згідно договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. на відповідача було покладено обовязок самостійно придбати устаткування та обладнання для виконання робіт по даному договору, а тому придбання необхідного устаткування охоплювалося відносинами підряду, які виникли між сторонами. Відносини купівлі-продажу устаткування на виконання умов договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. виникли у відповідача, з третіми особами, які продали йому необхідне обладнання. Також, сторони у договорі №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. визначили ціну - 439 000 грн. 00 коп., яка включає в себе відшкодування витрат підрядника на придбання устаткування та плату за виконану ним роботу.

Позивач укладаючи договір №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. мав на меті отримати кінцевий результат за цим договором - реконструйовану тягову підстанцію Ясениця (із заміною трансформаторів струму), а тому лише придбання обумовленого устаткування та його монтаж можуть свідчити про належне виконання договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р., який за своєю правовою природою є договором підряду.

Враховуючи вищенаведене суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. за своєю правовою природою є договором підряду, а уклавши його сторони взяли на себе виключно зобовязання, які виникають з підряду і придбання устаткування охоплювалося такими підрядними зобовязаннями.

Згідно п. 11.1. Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016р., а в частині розрахунків до повного виконання.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно 5.1. Договору термін виконання робіт з моменту підписання сторонами договору і до 31.12.2016 р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач згідно умов договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016р. зобовязувався завершити виконання робіт до 31.12.2016 р., проте роботи було виконано тільки 24.02.2017 року, що не заперечується відповідачем.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідачем роботи виконані не у визначений договором строк, позивач просив стягнути із відповідача 63216,00 грн штрафних санкцій, з яких 23 706,00 грн пені, штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 30 730,00 грн, штраф в розмірі 8 780,00 грн за невиконання обсягів робіт.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ст.230 ГК України, у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції ( неустойку, пеню, штраф).

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно ч.2 ст.231 ГК у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідно до п. 8.3. Договору за несвоєчасне виконання робіт згідно з умовами цього договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

У звязку із простроченням відповідачем виконання робіт, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі в сумі 23 706,00 грн. та штраф за прострочення понад 30 днів в сумі 30 730,00 грн.

Позивачем розраховано пеню та штраф за прострочення понад 30 днів, виходячи із суми договору, яка встановлена у п. 3.1. Договору та становить 439 000,00 грн.

Згідно п. 3.2 ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін

24 лютого 2017 року сторонами було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2017 р. на суму 427 664,28 грн, тобто фактична вартість робіт за договором №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. була зменшена та склала 427 664,28 грн., включаючи вартість змонтованого устаткування.

Судом першої інстанції було здійснено перерахунок суми пені та штрафу з урахуванням фактичної вартості робіт (від суми несвоєчасно виконаного зобовязання), яка визначена у довідці про вартість виконаних будівельних робіт, та встановлено, що розмір пені повинен становити 23 093,87 грн, розмір штрафу 29 936, 50 грн. Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись враховуючи наступне.

Так, згідно п. 8.3. Договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Таким чином, розмір нені та штрафу має розраховуватись в залежності від договірної базової ціни робіт, а не від ціни договору встановленої у п. 3.1 Договору, яка була зменшена згідно п. 3.2 Договору та становила 427 664,28 грн з яких: вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ - 10 743,38 грн, а вартість устаткування, меблів, інвентарю з урахуванням ПДВ - 416 920,90 грн.

Згідно Додатку № 1 до Договору «Договірна ціна», договірна ціна по договору складається з розділу 1- Будівельні роботи 22079,08 грн та розділу 2 Устаткування 416920,90 грн. (а.с. 21-22).

Отже, розмір штрафу та пені має бути розрахований виходячи з ціни робіт, а не загальної договірної ціни з урахуванням розділу 2 Устаткування.

Оскільки за взаємною згодою сторін договору ціна робіт визначена у Додатку № 1 до Договору «Договірна ціна» 22079,08 грн була зменшена та згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2017 р. становила 10 743,38 грн, то саме з вартості виконаних робіт по договору на загальну суму 10 743,38 грн слід вираховувати розмір пені та штрафу.

Суд вважає, що судом першої інстанції невірно визначено розмір штрафних санкцій, які підлягають нарахуванню та стягненню.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що за взаємною згодою сторін у відповідності до положень договору №Л/Е-161484/НЮ від 07.12.2016 р. договірна базова ціна робіт була зменшена з 22079,08 грн до 10743,38 грн, а тому розмір штрафних санкцій за несвоєчасне виконання робіт вартістю 10 743,38 грн. становить 1 332,18 грн., яка складається з 580,14 грн. пені (0,1% договірної бази ціни робіт) та 752,04 грн. штрафу (7% договірної бази ціни робіт).

Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню виходячи з 10743,38 грн договірної ціни робіт, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 580,14 грн пені та 752,04 грн штрафу: 10743,38 грн *0,1%/100 * 54 (за період з 01.01.2017 по 23.02.2017) = 580,14 грн пені; 10743,38 грн *7% /100 = 752,04 грн штрафу.

У позовній заяві позивач також просив про стягнення 8 780,00 грн. 2% штрафу.

Згідно п. 8.4. Договору за невиконання обсягів виконаних робіт підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 2% вартості невиконаних робіт.

Таким чином згідно п. 8.4. Договору, підставою для застосування штрафу у розмірі 2% вартості невиконаних робіт, є невиконання підрядником передбаченого обсягу робіт, тобто, повна або часткова відмова від виконання робіт. Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем, відповідач виконав передбачені умовами договору обсяги робіт, що виключає підстави для стягнення 8 780,00 грн. 2% штрафу, визначеного п. 8.4. Договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 8 780,00 грн. 2% штрафу.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (ч.ч. 1,2 ст. 104 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ПП Тювик, скасування рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2017р. у справі №914/775/17 у частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 23 093,87 грн. пені та 29 936,50 грн. штрафу та прийняття у цій частині нового рішеня, яким стягнути з ПП Тювик на користь позивача 580,14 грн пені та 752,04 грн штрафу, та відмову в задоволенні решти позовних вимог, а в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду, або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України, також слід стягнути з ПП Тювик на користь ПАТ Укрзалізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця 33,72 грн. судового збору за розгляд позовної заяви, а 1760,00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги слід стягнути з ПАТ Укрзалізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця на користь ПП Тювик.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2017р. у цій справі скасувати частково в частині стягнення 23 093,87 грн. пені та 29 936,50 грн. штрафу і в цій частині прийняти нове рішення.

2. Стягнути з Приватного підприємства Тювик (82600, Львівська область, Сколівський район, м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 35А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5 ) в особі Регіональної філії Львівська залізниця (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1 ) 580,14 грн пені та 752,04 грн штрафу за прострочення понад 30 днів. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.

3. В решті рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Приватного підприємства Тювик (82600, Львівська область, Сколівський район, м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 35А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі її регіональної філії "Львівська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1; код ЄДРПОУ ВП 40081195) 33,72 грн судового збору за розгляд позовної заяви.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі її регіональної філії "Львівська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1; код ЄДРПОУ ВП 40081195) на користь Приватного підприємства Тювик (82600, Львівська область, Сколівський район, м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 35А, ) 1760,00 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному порядку.

6. Місцевому господарському суду видати накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови підписано 25.09.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Скрипчук О.С.