РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017Справа №910/11161/17
За позовом Фермерського господарства «СГТ Полонина-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтрейдинг»

про стягнення 84 577,92 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Спіжавка Т.Г. (договір про надання правової допомоги від 06.07.2017);

ОСОБА_1 (директор, наказ №1 від 04.10.2010);

від відповідача не з'явився;

встановив :

07.07.2017 Фермерське господарство «СГТ Полонина-Агро» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтрейдинг» про стягнення 84 577,92 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем на підставі рахунку на оплату від 30.06.2017 №КИ-00001288 на користь відповідача було перераховано грошові кошти в сумі 84 577,92 грн за поставку товарів, однак відповідач товар, зазначений в рахунку, не поставив, а сплачені позивачем грошові кошти не повернув, а тому позивач вважає, що відповідач безпідставно отримав від нього грошові кошти в сумі 84 577,92 грн та просить суд стягнути їх з відповідача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11161/17, розгляд справи призначений на 10.08.2017.

10.08.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.08.2017 у зв'язку з неявкою представника відповідача, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 29.08.2017.

Cудове засідання призначене на 29.08.2017 не відбулось, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2017 розгляд справи №910/11161/17 призначено на 19.09.2017.

У судове засідання 19.09.2017 з'явилися представники позивача, надали пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання 19.09.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 29.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

30.06.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімтрейдинг» (далі - постачальник, відповідач) виставлено Фермерському господарству «СГТ Полонина-Агро» (далі - покупець, позивач) рахунок на оплату № КИ-00001288 на суму 84 577,92 грн, згідно якого покупець зобов'язувався перерахувати постачальнику вказану суму грошових коштів за наступний товар: ДП Євро 5 Дизельне Паливо (Мозирь Білорусія К.5) у кількості 4960 л. на суму 70 481,60 грн. без ПДВ, ПДВ - 14 096,32 грн., а всього на суму 84 577,92 грн.

У вказаному рахунку зазначено, що оплата останнього означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов'язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на р/р постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

На підставі вказаного рахунку позивач перерахував відповідачу грошові кошти на загальну суму 84 577,92 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №638616 від 30.06.2017 на суму 25 000,00 грн. та №638618 від 03.07.2017 на суму 59 577,92 грн., з призначенням платежу «оплата за пальне згідно рахунку №КИ-00001288 від 30.06.2017».

Проте відповідач товар, оплачений позивачем, не поставив.

Спір між сторонами у даній справі виник, як зазначає позивач, у зв'язку з тим, що відповідач не виконав свого зобов'язання з поставки товару та не повернув позивачу грошові кошти, сплачені останнім. Вважаючи, що сторонами не досягнуто всіх істотних умов договору та договір поставки між сторонами так і не було укладено, позивач просив повернути суму грошових коштів у розмірі 84 577,92 грн, сплачену ним на користь відповідача на підставі рахунку №КИ-00001288 від 30.06.2017, як безпідставно набутих відповідачем.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України).

Частиною 1 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

При цьому, враховуючи положення ч. 2 ст. 644 ЦК України, ст. 645 ЦК України, відповідь про прийняття пропозиції, зробленої у письмовій формі, повинна бути надана у строк вказаний для відповіді, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Інакше, особа, яка зробила пропозицію, звільняється від відповідних зобов'язань.

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (стаття 646 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та подальшої поведінки сторін, позивач погодився на пропозицію відповідача та здійснив попередню оплату товару в повному обсязі. Таким чином, позивач здійснив акцептування запропонованої відповідачем оферти, зокрема, шляхом оплати виставленого відповідачем рахунку протягом нормально необхідного для цього часу (рахунок був виставлений 30.06.2017, а оплата здійснена 30.06.2017 та 03.07.2017 з призначенням платежу «оплата за пальне згідно рахунку №КИ-00001288 від 30.06.2017»).

Згідно з абзацом другим частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Досліджувана судом поведінка сторін свідчить про те, що між ними була досягнута згода щодо асортименту, кількості та ціни товару.

Відповідно до частини 8 статті 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Отже, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди на укладання договору поставки (купівлі-продажу) товару (ДП Євро 5 Дизельне Паливо (Мозирь Білорусія К.5) у кількості 4960 л. на суму 70 481,60 грн. без ПДВ, ПДВ - 14 096,32 грн., а всього на суму 84 577,92 грн), і відтак, такий договір слід вважати таким, що відбувся.

Згідно статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Згідно статті 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач вимогу (претензію) щодо виконання відповідачем свого зобов'язання з поставки товару на адресу відповідача не надсилав, а тому строк виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару не настав та, відповідно, відповідач свого зобов'язання не порушив.

Твердження позивача про те, що відсутність укладеного між сторонами письмового договору поставки свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору поставки суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, оплата позивачем рахунку №КИ-00001288 від 30.06.2017 з призначенням платежу: «оплата за пальне згідно рахунку №КИ-00001288 від 30.06.2017» свідчить про прийняття ним пропозиції відповідача щодо придбання товару згідно переліку, зазначеного в рахунку, волю позивача до настання правових наслідків, передбачених чинним законодавством України для договору поставки, та визначення себе стороною такого договору - покупцем.

Водночас, відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Аналіз змісту статей 1212, 1213 ЦК України вказує на те, що положення цих норм права не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України. Така позиція суду узгоджена з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24.09.2016 у справі № 6-122цс14.

Таким чином, правила, встановлені ст. 1212 ЦК України, до спірних правовідносин сторін в частині стягнення 84 577,92 грн застосуванню не підлягають, оскільки ці грошові кошти набуто відповідачем на підставі договору поставки, укладеного у спрощений спосіб.

З огляду на викладені вище обставини справи, з урахуванням того, що строк виконання зобов'язання відповідача з поставки товару не настав, позовні вимоги Фермерського господарства «СГТ Полонина-Агро» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтрейдинг» безпідставно набутих коштів, задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складене та підписане 21.09.2017.

Суддя В.О. Демидов