РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа №910/12983/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Березовській С.В.

розглянувши справу № 910/12983/17

за позовом публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний

комбінат";

до товариства з обмеженою відповідальністю "Газоторгова компанія";

про стягнення 10 749 768,94 грн.

Представники сторін:

від позивача: Горболис О.В., довіреність № 120 від 16.08.2017р.;

від відповідача: Гайдак О.В,, довіреність б/н від 27.03.2017р.;

Негода В.В,, довіреність б/н від 27.03.2017р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський металургійний комбінат" (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Газоторгова компанія" (надалі - відповідач) про стягнення 10 749 768,94 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" та ТОВ "Газоторгова компанія" було укладено Договір № 1-15ГК/96/16-1096-02 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 18.08.2016р., згідно з умовами якого позивач здійснив попередню оплату планового обсягу природного газу за вересень 2016 року в сумі 33 325 125,94 грн. Однак, відповідач здійснив поставку природного газу тільки на суму 17 829 731,74 грн., у зв'язку з чим виникла переплата за природний газ на суму 15 495 394,20 грн. Відповідач частково повернув суму попередньої оплати та неповернутою залишилась сума попередньої оплати в розмірі 9 797 265,19 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, за несвоєчасне повернення суми попередньої оплати позивачем на підставі ст. 625 ЦК України також нараховані 3% річних у сумі 178 519,80 грн. та 773 983,95 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/12983/16 та призначено її розгляд на 07.09.2017р.

01.09.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшло підтвердження щодо відсутності в провадженні суду аналогічної справи.

05.09.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшов лист про долучення до матеріалів справи витребуваних доказів.

В судовому засіданні 07.09.2017р. представник відповідача подав супровідний лист про долучення до матеріалів справи витребуваних доказів та клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки позовну заяву підписано не уповноваженою особою.

Представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання представника відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду оголошено перерву до 14.09.2017р.

В судовому засіданні 14.09.2017р. представник позивача подав пояснення, підписані Генеральним директором ПАТ "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", в яких позивач наголошує на тому, що жодних обмежень на видачу Генеральним директором довіреностей на підписання позовних заяв та здійснення представництва в судах Статут позивача не містить. На підтвердження своїх пояснень позивачем додано до матеріалів справи копію Статуту товариства.

Представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши подані докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки наданими суду доказами підтверджено повноваження Генерального директора на видачу довіреності на представництво юридичної особи в суді та підписання позовної заяви, що відповідає приписам ст.ст. 244, 246 ЦК України та ст. 28 ГПК України.

Крім того, представник відповідача повідомив про подачу через загальний відділ господарського суду зустрічної позовної заяви про стягнення з публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат" заборгованості в сумі 390 406,85 грн.

Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали зустрічної позовної заяви, зазначив, що подана зустрічна позовна заява не пов'язана з первісним позовом, а відтак підлягає поверненню на підставі п. 3 ст. 63 ГПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив відвід судді, у зв'язку з відмовою в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду та поверненням зустрічної позовної заяви.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд відмовив у задоволенні заяви про відвід судді, поданої представником товариства з обмеженою відповідальністю "Газоторгова компанія" в судовому засіданні.

Представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі з посиланням на обставини, наведені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, проте письмовий відзив суду не подав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.08. 2016р. між позивачем (за договором - споживач) та відповідачем (за договором - постачальник) було укладено договір № 1-15ГК/96/16-1096-02 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (далі - договір), відповідно до умов п.1.1 якого Постачальник зобов'язався передати у власність Споживачу в 2016 р. природний газ українського видобутку та/або імпортований природний газ, код товару , а Споживач - прийняти та сплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Згідно з пунктом 11.1 Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частині постачання газу з 01.069.2016 року до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

Плановий обсяг газу, що передається за Договором, встановлюється Сторонами у додаткових угодах до Договору (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до п.2.10 Договору, фактична кількість поставленого за цим Договором газу визначається згідно щомісячних Актів приймання-передачі газу між Постачальником та Споживачем, складених в порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно з п.3.1 Договору, розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем в додаткових угодах до Договору щомісячно.

Розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць (пункт 4.1).

Умовами п.4.2 Договору встановлено, що оплата за газ, отриманий по Договору, здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: 100% вартості поставленого природного газу до останнього числа місяця, наступного за звітним, якщо інший порядок оплати не встановлений додатковою угодою до даного Договору.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника (пункт 4.4).

01.09.2016р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до умов якої Постачальник зобов'язався передати Споживачу в період вересня 2016 року обсяг природного газу до 5 248,051 тис.куб.м. Оплата за поставлений у вересні 2016 року Споживачу обсяг природного газу здійснюється перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в наступному порядку: 100% вартості природного газу, поставленого у вересні 2016 p., - до 23 вересня 2016 року з можливістю дострокового розрахунку. Незалежно від форми здійснення Споживачем розрахунку, кінцевий термін розрахунку до 23 вересня 2016 року залишається незмінним.

На виконання умов Договору позивач здійснив попередню оплату вартості газу у вересні 2016 року на загальну суму 33 325 125,94 грн. з ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку з рахунку позивача.

Як встановлено судом, фактична поставка газу у вересні 2016 p. згідно Акту прийому-передачі вартісних показників природного газу за вересень 2016 р. № від 30.09.2016 p. склала 2 807,830 тис.куб.м. на суму 17 829 731,74 грн. з ПДВ.

Отже, переплата вартості газу у вересні 2016 р. склала 15 495 394,20 грн. (33 325 125,94 - 17 829 731,74).

Оскільки відповідач не здійснив поставки газу в наступному періоді і підстав для зарахування суми переплати (15 495 394,20 грн.) в наступному розрахунковому періоді не було, на підставі пункту 4.8 Договору, позивач 01.12.2016р. звернувся до відповідача з вимогою за № 01/ВН-1166 від 01.12.2016р. про повернення переплати в розмірі 15 495 394,20 грн. з ПДВ.

Положеннями п.4.8 Договору сторони визначили, що у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги від Споживача.

У відповідь на заявлену вимогу відповідач протягом грудня 2016 р. повернув позивачеві 5 698 129,01 грн. попередньої оплати, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку.

У зв'язку з чим неповернутою залишилась сума попередньої оплати в розмірі 9 797 265,19 грн. (15495394,20 - 5698129,01).

Отже, на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 797 265,19 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 670 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У відповідності до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору, позивачем було проведено попередньо оплату на загальну суму 33 325 125,94., що підтверджується наявними в матеріалах справи випискам по рахунку позивача, проте відповідач в порушенням умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання з поставки оплаченого позивачем товару, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів поставки оплаченого позивачем товару за спірним договором.

Судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку щодо поставки товару за договором у визначений сторонами строк, в останнього виник обов'язок з повернення попередньої оплати у сумі 9 797 265,19 грн.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 9 797 265,19 грн. підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних - 178 519,80 грн. та інфляційні втрати в розмірі 773 983,95грн., нараховані за прострочення повернення позивачем суми попередньої оплати.

Суд відмовляє в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках, зокрема, повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (аналогічна позиція викладена в п.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Газоторгова компанія" (01014, м. Київ, вул. С. Струтинського, 13-15, оф. 509/2; ) на користь публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-б, ) 9 797 265 грн. 19 коп. попередньої оплати та 146 958 грн. 97 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.09.2017р.

Суддя А.І. Привалов