РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа № 902/492/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Савченко Г.І. ,

суддя Юрчук М.І.

при секретарі Рильнику Д.М.

за участю представників сторін:

від скаржника: не з'явився

від кредиторів: не з'явився

арбітражний керуючий (ліквідатор): не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСибБанк", м.Київ

на ухвалу господарського суду Вінницької області

від 08.08.17 р. у справі № 902/492/17 (суддя Міліціанов Р.В.)

за заявою Споживчого товариства "Гарант", смт.Літин Вінницької області

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 08.08.2017р. у справі №902/492/17 про банкрутство Споживчого товариства "Гарант", заяву Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" №23-1-2/1865 від 14.07.2017р. (вх.№06-54/304/17 від 18.07.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника в сумі 7769442,57грн. та включення до реєстру вимог кредиторів - задоволено частково.

Визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Споживчого товариства "Гарант" у справі №902/492/17 у розмірі:

- 1718488,00грн. як такі, що забезпечені майном боржника;

- 3200,00грн. судового збору - перша черга задоволення вимог кредиторів.

Зобов'язано ліквідатора Томашука М.С. внести окремо до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно договору іпотеки від 20.11.2007р..

У визнанні грошових вимог Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в сумі 6050954,57грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "УкрСибБанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання грошових вимог до боржника в сумі 7769442,57грн. та включення їх до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- не погоджується з висновком суду першої інстанції, який з огляду на те, що СТ "Гарант", як майновий поручитель, несе відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання боржником за основним зобов'язанням (зобов'язань ОСОБА_2 перед ПАТ "УкрСиббанк") лише в межах узгодженої в забезпечувальному договорі вартості предмету іпотеки, а саме в сумі 1718488,00грн. визнано та включено до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ "УкрСиббанк" в розмірі 1718488,00грн., як такі що забезпечені заставою майна боржника, вимоги в сумі 6050954,57грн. відхилені в зв'язку з необґрунтованістю;

- посилаючись на той факт, що вся сума вимог ПАТ "УкрСиббанк" є забезпеченою заставою, вважає, що сума кредиторських вимог підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів окремо, як таких, що забезпечені заставою боржника;

- додає, що такий підхід, відповідає судовій практиці Вищого господарського суду України та викладений, зокрема, у постанові від 10.01.2017р. по справі №918/362/16;

- стверджує, що враховуючи, що місцевим господарським судом обґрунтовано встановлено розмір заборгованості на підставі наявних у справі доказів в розмірі 7769442,57грн., проте розмір вимог у сумі 6050954,57грн. відхилено та не включено в реєстр вимог кредиторів, як такі, що необґрунтовані, в той час як вони є забезпеченими заставою та підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів, як такі, що забезпечені заставою майна боржника - СТ "Гарант", а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/492/17 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2017р. відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 19.09.2017р..

14.09.2017р. на електронну адресу суду від арбітражного керуючого (ліквідатора) СТ "Гарант" - Тамашука М.С. надійшов письмовий відзив від 14.09.2017р. №5-б/с на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ПАТ "УкрСибБанк" відхилити, а ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.08.2017р. у справі №902/492/17 залишити без змін.

У відповідності до розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 19.09.2017р. №01-04/1311 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №902/492/17 - Демидюк О.О. у період з 12.09.2017р. по 22.09.2017р. включно, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/492/17.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.09.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Демидюк О.О. і проведеної автоматичної зміни складу колегії суддів по справі №902/492/17, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І., суддя Юрчук М.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.09.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у новому складі.

Інші учасники судового процесу не скористалася правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Учасники судового процесу в судове засідання 19.09.2017р. не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження направлена належним чином усім учасникам судового процесу та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

При цьому, ухвалою суду про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання представників учасників судового процесу, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

У відповідності до ч.5 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/492/17 за заявою боржника - Споживчого товариства "Гарант" про банкрутство в порядку, визначеному ст.95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника, а саме постановою господарського суду Вінницької області у справі №902/492/17 від 22.06.2017р. визнано Споживче товариство "Гарант" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Томашука М.С..

25.06.2017р. здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі "Інтернет" за №43950.

18.07.2017р. до канцелярії господарського суду Вінницької області надійшла заява від Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (04070, вул.Андріївська, буд. 2/12, м.Київ, код 09807750) №23-1-2/1865 від 14.07.2017р. (вх.№06-54/304/17 від 18.07.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника в сумі 7769442,57грн. та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/492/17.

Обґрунтовуючи заяву про визнання грошових вимог до боржника ПАТ "УкрСиббанк" посилається на те, що СТ "Гарант" виступило майновим поручителем позичальника АТ "УкрСиббанк" - ОСОБА_2 за зобов'язаннями за договорами про надання споживчих кредитів.

Зокрема, 01.11.2006р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язалась прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту, що дорівнює 100000,00 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 403567,70грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору (п. 1.1).

Позичальник зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01.11.2017р. згідно з графіком погашення кредиту (п.1.2.2) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 8,49% річних (п.1.3.1). Позичальник зобов'язалась повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та ін. платежі згідно умов договору (п.1.2.2).

03.02.2009р. між сторонами укладено додаткові угоди №1 та №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 01.11.2006р., якими, зокрема, сторонами погоджено зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором не пізніше 01.11.2021р., змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 890,00 швейцарських франків зі строком сплати 03-го числа кожного місяця. Сторони домовились, що для ідентифікації договору може використовуватись номер зазначений при складенні №0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме №1.

03.11.2006р. в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01.11.2006р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) та СТ "Гарант" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, на підставі якого СТ "Гарант" передано в іпотеку банку нерухоме майно за адресою: Вінницька область, Літинський район, автошлях б/н, а саме: будівля кафе "Олень", літ."А" загальною площею 405,5кв.м.; будівля літ."Б" загальною площею 70,7кв.м.; склад літ."В" загальною площею 114,1кв.м.; вбиральня літ."Г", криниця літ."Д", огорожа №1-3, що належить на праві власності СТ "Гарант" на підставі договору купівлі-продажу будівлі від 31.12.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу Строзюк Т.С., зареєстрованого КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 11.10.2005р.. Ринкова вартість предмету іпотеки становить 539872,00грн. (п.1.1).

За умовами укладеного договору іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (п.2.1.1). Іпотекодержатель має право, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, вимагати дострокового виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання боржником цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки (п.2.1.2). Звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках, зазначених в п.п.2.1.1-2.1.2 договору, або у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом іпотекодавця та/або боржника, або у разі ліквідації юридичної особи - іпотекодавця та/або боржника, або у разу порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором та в ін. випадках (п.4.1).

28.02.2009р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та Споживчим товариством "Гарант" укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідченого Гуменюк Н.П., державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори 03.11.2006р., в зв'язку з укладенням між іпотекодержателем та ОСОБА_2 додаткової угоди №1 від 03.02.2009р. та додаткової угоди №2 від 03.02.2009р. до договору про надання споживчого кредиту №0 від 01.11.2006р..

20.11.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в доларах США в сумі 80000,00, що дорівнює еквіваленту 404000,00грн. за курсом НБУ, а позичальник зобов'язалась прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених у даному договорі. Сторони домовились, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому договорі (п.1.1). Позичальник зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі не пізніше 20.11.2018р. згідно з графіком погашення кредиту (п.1.2.2) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,9% річних (п.1.3.1).

03.02.2009р. між банком та позичальником укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007р., відповідно до умов якої, зокрема, змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 03.10.2022р..

03.02.2009р. між банком та позичальником укладено додаткову угоду №3 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007р., відповідно до умов якої, змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 980,00 доларів США зі строком сплати 03-го числа кожного місяця. Сторони домовились, що для ідентифікації договору може використовуватись номер зазначений при укладенні №0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме №1.

20.11.2007р. в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007р. між Аціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) та СТ "Гарант" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки (нерухомого майна), на підставі якого СТ "Гарант" передано в іпотеку банку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Літинський район, автошлях б/н та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будівлі від 31.12.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу Строзюк Т.С., зареєстрованого КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 11.10.2005р.. Предмет іпотеки складається з будівлі кафе "Олень", літ."А" загальною площею 405,5кв.м.; будівля літ."Б" загальною площею 70,7кв.м.; склад літ."В" загальною площею 114,1кв.м.; вбиральня літ. "Г", криниця літ."Д", огорожа №1-3. Договором визначено, що, на час його укладення, предмет іпотеки знаходиться в іпотеці в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед АКІБ "УкрСиббанк" згідно договору іпотеки від 03.11.2006р. (п.1.1). Ринкова вартість предмету іпотеки становить 1718488,00грн. (п.1.2). За умовами договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом; у разі ліквідації юридичної особи - іпотекодавця; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства (п.п.4.1.1-4.1.5).

28.02.2009р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та Споживчим товариством "Гарант" укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідченого Гуменюк Н.П., державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори 20.11.2007р., в зв'язку з укладенням між іпотекодержателем та ОСОБА_2 додаткової угоди №2 від 03.02.2009р. та додаткової угоди №3 від 03.02.2009р. до договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007р..

Як повідомлено заявником та підтверджено відповідними письмовими доказами, станом на 22.06.2017р. заборгованість позичальника по кредитному договору №0 від 01.11.2006р. становить 125248,96 швейцарських франків, що за курсом НБУ складає 3346491,27грн. з яких:

- 76048,03 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22.06.2017р. складає 2031905,64грн. - кредитна заборгованість;

- 49200,93 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22.06.2017р. складає 1314585,63грн. - заборгованість по процентам.

Заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів по кредитному договору №0 від 01.11.2006р. станом на 22.06.2017р. складає 604186,79грн., з яких:

- 264843,63грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 339343,16грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Заборгованість по кредитному договору №0 від 20.11.2007р. становить 125424,17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.06.2017р. складає 3263988,68грн., з яких:

- 65259,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.06.2017р. складає 1698278,93грн. - кредитна заборгованість;

- 60164,99 доларів США що за курсом НБУ станом на 22.06.2017р. складає 1565709,75грн. - заборгованість по процентам.

Заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів по кредитному говору №0 від 20.11.2007р. станом на 22.06.2017р. складає 554775,83грн., з яких:

- 152644,05грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 402131,78грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Отже, загальний розмір заявлених ПАТ "УкрСиббанк" до СТ "Гарант" вимог, що виникли на підставі кредитних договорів №0 від 01.11.2006р. та №0 від 20.11.2007р. склав 7769442,57грн.. Саме таку суму заявник просить визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржника.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 26.07.2017р. у даній справі вказану заяву ПАТ "УкрСиббанк" призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.08.2017р..

07.08.2017р. ліквідатором СТ "Гарант" Томашуком М.С. подано до суду звіт №1-Б/С від 07.08.2017р. про розгляд грошових вимог кредиторів, зокрема, зазначено про визнання забезпечених кредиторських вимог ПАТ "УкрСиббанк" частково на суму 1718488,00грн. та 3200,00грн. сплаченого кредитором судового збору.

В звіті про розгляд грошових вимог кредиторів ліквідатор Томашук М.С. зазначає про наявність підстав для включення окремо до реєстру вимог кредиторів боржника забезпечених вимог ПАТ "УкрСиббанк" в сумі 1718488,00грн., що погашаються за рахунок предмету іпотеки позачергово.

Обґрунтовуючи свою позицію, ліквідатор покликається на те, що СТ "Гарант" у відповідності до договорів іпотеки є майновим поручителем ОСОБА_2, яка виступила в якості позичальника за договорами про надання споживчих кредитів, укладених з ПАТ "УкрСиббанк". У відповідності до законодавства України майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання кого перед кредитором забезпечені заставою майна, що належить майновому поручителю на праві власності, відповідають перед кредитором солідарно, при цьому майновий поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника лише в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до п.1.1 договору іпотеки від 03.11.2006р. ринкова вартість предмета іпотеки становить 539872,00грн.. Відповідно до п.1.2 договору іпотеки від 20.11.2007р. ринкова вартість предмета іпотеки становить 1718488,00грн.. Тобто, за твердженням ліквідатора, СТ "Гарант" в даному випадку не є позичальником, кредитні кошти не отримував та відповідає за зобов'язаннями боржника за основним зобов'язанням виключно в межах вартості предмета іпотеки. Як свідчить судова практика, у визначенні розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братись оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки), при цьому вимоги кредитора - заставодержателя, заявлені у справі про банкрутство майнового поручителя, є грошовими, оскільки забезпечують виконання позичальником основного зобов'язання, яке за своєю природою є грошовим. Підсумовуючи, ліквідатор зазначає, що до реєстру в даному випадку можуть бути включені вимоги кредитора в розмірі ринкової вартості предмета іпотеки, погодженої сторонами в договорі іпотеки від 20.11.2007р., що складає 1718488,00грн. та витрати зі сплати судового збору.

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Вінницької області від 08.08.2017р. у справі №902/492/17 заяву Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" №23-1-2/1865 від 14.07.2017р. (вх.№06-54/304/17 від 18.07.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника в сумі 7769442,57грн. та включення до реєстру вимог кредиторів - задоволено частково..

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 4-1, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.

Відповідно до ч.2 ст.4-1 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

За приписами п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (частини 1, 2 ст.552 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (частини 1, 2 ст.554 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання йог банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

У ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання йог банкрутом" зазначено, що банкрутство це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність і задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури, а ліквідація, передбачає застосування заходів по задоволенню вимог кредиторів, які визнані судом, шляхом продажу майна боржника, визнаного банкрутом, тобто для задоволення вимог кредиторів, майно такого боржника має бути вільним від будь-яких обмежень по його розпорядженню.

Також, відповідно до положень ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Частиною 3 ст.95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Пунктом 36.7 інформаційного листа Вищого господарського суду України, від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)" роз'яснено, що заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, що ліквідується власником, подаються безпосередньо до господарського суду та оплачуються судовим збором. Розгляд грошових вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарським судом затверджується реєстр вимог кредиторів.

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Як свідчать матеріали справи, заява ПАТ "УкрСиббанк" з вимогами до банкрута надана до відділення поштового зв'язку 14.07.2017р., при цьому розмір заборгованості позичальника за договорами про надання споживчих кредитів визначено за офіційним курсом НБУ станом на 22.06.2017р. в загальному розмірі 7769442,57грн., зокрема, заборгованість позичальника по кредитному договору №0 від 01.11.2006р. становить 125248,96 швейцарських франків, що за курсом НБУ складає 3346491,27грн. та заборгованість по кредитному договору №0 від 20.11.2007р. становить 125424,17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.06.2017р. складає 3263988,68грн..

Враховуючи наведені приписи ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в перерахунку за офіційним курсом НБУ станом на дату звернення до суду - 14.07.2017р. (на 14.07.2017р. офіційний курс гривні щодо швейцарського франку - 26,926157; гривні щодо долару США - 25,968636) заборгованість позичальника по кредитному договору №0 від 01.11.2006р. становить: 125248,96 швейцарських франків, що за курсом НБУ складає 3372473,16грн. та заборгованість по кредитному договору №0 від 20.11.2007р. становить 125424,17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.06.2017р. складає 3257094,62грн.. Загальний розмір заборгованості позичальника за договорами про надання споживчих кредитів за офіційним курсом НБУ станом на 14.07.2017р. - 7788530,40грн..

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст.572 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Виходячи із вимог ст.575 ЦК України іпотека є окремим видом застави, а саме, заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Заставодавцем, відповідно до ч.1 ст.583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Згідно ст.1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Статтею 589 ЦК України та ст.19 Закону України "Про заставу" встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку").

У відповідності до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, слід розмежовувати юридичні поняття "поручитель" та "майновий поручитель", вказані особи є суб'єктами різних за змістом цивільних правовідносин, а саме - поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення як порука на підставі ст.ст.546, 553 ЦК України, а майновий поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення зобов'язань як застава (іпотека), правова природа якого визначена Законом України "Про заставу", Законом України "Про іпотеку".

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (ст.ст.572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом.

Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону (висновок Судової палати у господарських справах Верховного Суду України викладено в постанові від 16.10.2012р. року у справі № 5023/6981/11).

Як встановлено судом, що ПАТ "УкрСиббанк" звернулось із кредиторськими вимогами до боржника - СТ "Гарант", як до майнового поручителя.

Водночас, СТ "Гарант", в даному випадку, не є позичальником за основними кредитними договорами, та не є особою, яка отримувала кредитні кошти.

Однак, норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не обмежують право банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, відповідальність майнового поручителя, як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов'язанні, обмежується переданим у іпотеку майном (його вартістю, визначеною в договорі іпотеки).

Відповідно до пункту 1.2. договору іпотеки від 20.11.2007р. за домовленістю сторін станом на дату укладення цього договору ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності, становить 1718488,00грн..

З матеріалів справи вбачається, що жодних додаткових угод про внесення змін до іпотечного договору в частині зміни погодженої сторонами вартості предмету іпотеки не укладалось.

При цьому, у визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Також, як роз'яснено у ч.2 п.4.3.5 постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави. До майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобов'язання, переходять усі права кредитора за цим зобов'язанням в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора".

У відповідності до п.21 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Отже, майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені заставою майна, що належить на праві власності майновому поручителю, відповідають перед кредитором солідарно, з особливістю того, що відповідальність майнового поручителя обмежується вартістю предмета застави.

Відтак, у разі невиконання основним боржником зобов'язання, забезпеченого заставою майна майнового поручителя, заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя у справі про банкрутство, останній відповідає в межах взятих на себе зобов'язань перед заставодержателем згідно умов договору застави з відповідним відображенням вимог кредитора-заставодержателя у реєстрі вимог кредиторів та з дотриманням процедури реалізації заставного майна в ході провадження у справі про банкрутство.

Таким чином враховуючи вище викладене, СТ "Гарант", як майновий поручитель, несе відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання боржником за основним зобов'язанням (зобов'язань ОСОБА_2 зобов'язань перед ПАТ "УкрСиббанк") лише в межах узгодженої в забезпечувальному договорі вартості предмета іпотеки, а саме в сумі 1718488,00грн..

Вказана позиція суду узгоджується з позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017р. у справі №918/169/16.

Отже, з врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Вінницької області, що заявлені вимоги ПАТ "УкрСиббанк" до СТ "Гарант" є обґрунтованими та підлягають визнанню і включенню до реєстру вимог кредиторів частково в сумі 1718488,00грн. як такі що забезпечені заставою майна боржника, вимоги в сумі 6050954,57грн. (7769442,57грн. - 1718488,00грн. = 6050954,57грн.) - відхиляються у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Крім того, підлягає включенню у першу чергу до реєстру вимог кредиторів сплачений заявником судовий збір в розмірі 3200,00грн..

На підставі ч.8 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує (ч.4 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.08.2017р. у справі №902/492/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСибБанк" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.08.2017р. у справі №902/492/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСибБанк", м.Київ - без задоволення.

2. Справу №902/492/17 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Юрчук М.І.