КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа№ 910/6812/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Куксова В.В.

Іоннікової І.А.

За участю представників:

Від позивача: Іорданова Н.М.;

Від відповідача : не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6812/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

За позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування"

про стягнення 1 364 850,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у задоволенні позову Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" про стягнення 1 364 850,00 грн. - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що посилання позивача на результати проведеної Державною фінансовою інспекцією України перевірки, як на підставу заявлених позовних вимог, є необґрунтованими. Крім того, суд першої інстанції не надано обґрунтованого розрахунку стягуваної суми, позивачем не доведено в чому саме полягає неправильне оформлення первинних документів, які саме первинні документи неправильно оформлені із зазначенням їх реквізитів та періоду, за який вони складені.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6812/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача 1 364 850,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення залишено поза увагою те, що при проведенні процедури закупівлі, за результатами якої укладено договір поставки від 21.10.2013 № ЦХП-03-06813, що виконаний та в подальшому досліджений МГУ ДФС -ЦО з обслуговування великих платників податків, позивачу не передбачені додаткові витрати, а збільшення вартості продукції, в зв'язку із порушенням відповідачем пунктів 7.1. 10.3, 10.7 договору, що призвело до втрати права на податковий кредит внаслідок невизнання законних підстав для оформлення податкової накладної, а також витрати, понесені в зв'язку з отриманням недостовірної інформації та неправильним оформленням товаросупровідних документів, що суперечить умовам договору. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначав, що оскільки ДФС -ЦО з обслуговування великих платників податків в Акті від 25.03.2015 № 358/28-10-42-10/19014832 зазначено про неправильне оформлення основних реквізитів первинних документів та визнано їх такими, що не відповідають вимогам Порядку оформлення первинних документів, що також встановлено рішеннями адміністративних судів у справі № 826/14818/15 та не дає права на передбачені законодавством та умовами договору наступні вигоди, а також зазначене тягне за собою настання наслідків, передбачених пунктом 10.7 договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.07.2017, апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6812/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Куксов В.В. та Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 у справі № 910/6812/17 апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 19.09.2017.

В судове засідання 19.09.2017 з'явився представник позивача (апелянта), який підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. .

Відповідач в судове засідання 19.09.2017 своїх представників - не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Згідно з ч.3 п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

П.п. 3.9.1. п.п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, зокрема і відповідач, відповідач був обізнаний про наявність апеляційного провадження, і неявка представників відповідача не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідача за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення 1 364 850,00 грн. штрафних санкцій, посилаючись на те, що між ним та відповідачем укладено Договір поставки № ЦХП-03-06813-01 від 21.10.2013 року. Міжрегіональним головним управлінням Державною фіскальною службою проведено планову виїзну перевірку ДП "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, про що складено Акт від 25.03.2015 року №358/28-10-42-10/19014832. За результатами висновків, викладених у Акті складено податкові повідомлення-рішення від 08.04.2015 року про донарахування позивачу суми податку з підстав відсутності, на думку податкового органу, факту фактичного отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей від відповідача. Вказані повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному провадженні та залишені судами без змін. Позивач посилається на акт перевірки, в якому зазначено про неправильне оформлення основних реквізитів документів та зазначає, що у відповідності до п.10.7. Договору на відповідача покладено обов'язок відшкодувати позивачу нараховані штраф та пеню, в зв'язку з неправильним оформленням товаросупровідних документів та просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача загалом 1 364 850,00 грн. штрафних санкцій, з яких 404 400,00 грн. - сума невизнаного податкового кредиту, 505 500,00 грн. - сума донарахованого податку на прибуток, 454 950,00 грн. - сума штрафних санкцій.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку стягуваної суми, позивачем не доведено в чому саме полягає неправильне оформлення первинних документів, які саме первинні документи неправильно оформлені із зазначенням їх реквізитів та періоду, за який вони складені.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 21.10.2013 між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" (постачальник) укладено Договір поставки № ЦХП-03-06813-01 від 21.10.2013 року (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, постачальник зобов'язався поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Пунктом 1.2 Договору визначено найменування продукції: частини залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматура і їхні частини; механічне устаткування для керування рухом (запасні частини, а саме: ролик УСО-4.21.110 або ролик УСО 4Б).

Пунктом 4.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.12.2013) визначено, що загальна ума договору на момент його підписання складає 2 911 680,00 грн.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником на матеріальному складі ДП «Укрзалізничпостач» , що підтверджується належно оформленою видатковою накладною, довіреністю або актом приймання - передачі.

Також, сторонами Договору було узгоджено до Договору специфікацію № 1 на товар: ролик УСО -4.21.110 або ролик УСО -4Б; код МТР УЗ 6190264 для колійних машин на суму 2 426 400,00 грн. та специфікацію № 2 на товар: ролик УСО -4.21.110 або ролик УСО -4Б; код МТР УЗ 6190264 для колійних машин на суму 485 280,00 грн.

Згідно з пунктом 7.1 Договору, приймання продукції замовником здійснюється на підставі підтвердження наступних документів:

- рахунку - фактури;

- видаткової накладної або акту приймання - передачі, підписаного представником постачальника, який замовник повинен підписати після прийняття продукції;

- податкової накладної;

- товаро-транспортної накладної або накладної (залізничної);

- документів, що підтверджують якість продукції, зазначені у п. 2.2 договору, крім копії сертифікату відповідності на бланку Держспоживстандарту, який надається з першою партією продукції. При поставці наступних партій продукції надається ксерокопія сертифікату відповідності;

- пакувальних аркушів (при наявності).

Відвантажувальні і платіжні документи повинні надаватись замовнику протягом 5 днів з моменту відвантаження продукції, але не пізніше другого числа місяця, наступного за місяцем, в якому проводилось відвантаження продукції. Постачальник відшкодовує замовнику всі збитки, понесені останнім у зв'язку з несвоєчасним представленням вищезазначених документів, або з приводу їх неправильного оформлення.

Згідно з пунктом 10.3 Договору, за порушення термінів, що вказуються у п. 7.1, постачальник відшкодовує замовнику збитки, що виникли при оплаті останнім штрафів та пень.

Пунктом 10.7 Договору визначено, що у разі неправильного оформлення товаросупровідних документів, розбіжності між ними та документами, поданими у складі конкурсних торгів учасника - переможця, що призвело до нарахування штрафів і пень, постачальник відшкодовує їх замовнику в повному обсязі.

Відповідно до видаткової накладної № 118 від 02.12.2013 на суму 2 426 400,00 грн., постачальником було передано, а покупцем (в особі представника за довіреністю № Ф1080 від 02.12.2013) прийнято товар (ролик УСО-4.21.110, креслення УСО -4.21.110-02 ТУ24.04.048-93) по Договору на суму 2 426 400,00 грн., і на підтвердження відвантаження якого відповідачем оформлено товаро-транспортну накладну від 02.12.2013.

Також, відповідачем для оплати отриманого позивачем по Договору товару на суму 2 426 400,00 грн. сформовано рахунок - фактуру № 118 від 02.12.2013, який містить реквізити постачальника та покупця, реквізити Договору та товару, а також оформлено відповідну податкову накладну.

Відповідно до видаткової накладної № 10 від 04.02.2014 на суму 485 280,00 грн., постачальником було передано, а покупцем (в особі представника за довіреністю № Ф24 від 04.02.2014) прийнято товар (ролик УСО-4.21.110, креслення УСО -4.21.110-02 ТУ24.04.048-93) по Договору на суму 485 280,00 грн.

Також, відповідачем для оплати отриманого позивачем по Договору товару на суму 485 280,00 грн. сформовано рахунок - фактуру № 10 від 02.12.2013, який містить реквізити постачальника та покупця, реквізити Договору та товару, а також оформлено відповідну податкову накладну.

Міжрегіональним головним управлінням Державної фіскальної служби проведено планову виїзну перевірку ДП "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, про що складено Акт від 25.03.2015 № 358/28-10-42-10/19014832 (далі - Акт).

За результатами висновків, викладених у Акті, Міжрегіональним головним управлінням Державної фіскальної служби складено податкові повідомлення-рішення від 08.04.2015, а саме:

- № , яким Державному підприємству матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" за порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України донараховано суму податку на додану вартість в сумі 169 543 906,50 грн., з них за основним платежем в розмірі 113 029 271,00 гри. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 56 514 635,05 грн.;

- №, яким Державному підприємству матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" за порушення п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2 п. 138.6 ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139, п.п. 159.1.2., п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України донараховано суму податку на прибуток в сумі 201 641 281,50 грн., з них за основним платежем в розмірі 134 427 521,00 гри. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 67 213 760,50 грн.;

-№ , яким Державному підприємству матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" за порушення п.п. 164.2.1 пп.164.2 п. п. 164.5 ст. 164, п.п. 165.1.35 п. 165.1 ст. 165, п. 157.9 ст. 157, п. 142.1 ст. 142, п. 171.1 ст. 171, п.п. 168.1.1 п. 168.1, п.п. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, п.п. 164.2.17 е п. 164.17, п. 164.5 ст. 164 п. 176.2б п. 176.2 ст. 176, п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 398 347,89 грн., з них за основним платежем в розмірі 227 426,84 гри. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 170 921,05 грн.;

- № яким Державному підприємству матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" донараховано штрафні санкції в сумі 340,00 грн.

Згідно Акту, підставами для донарахування вищезазначених сум податкових платежів та штрафних санкцій вказано відсутність фактичного отримання ДП "Укрзалізничпостач" товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання від ТОВ "ТД "Енергетичне машинобудування".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 826/14818/15 у задоволенні позову Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" до Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 08.04.2015 № , № , № , № - відмовлено повністю.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 826/14818/15 залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.10.2016.

Судовими рішеннями у адміністративній справі № 826/14818/15 встановлено, що:

- висновок податкового органу щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, а винесені податкові - повідомлення рішення від 08.04.2015 № , № , № , № є правомірними;

- надані позивачем первинні бухгалтерські документи не вказують на фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю;

- позивачем неправомірно включено до складу валових витрат понесених у результаті господарських операцій із вказаними контрагентами та формування на їх підставі податкового кредиту, з огляду на те, що вказані господарські операції не підтверджені належним чином оформленими первинними документами.

В свою чергу, позивач в обґрунтування апеляційної скарги наголошує на тому, що з відповідача підлягають стягненню кошти, що були нараховані позивачу податковим органом та призвели до додаткових витрат у вигляді штрафів і пень у розмірі 1 364 850,00 грн., з яких: сума невизнаного податкового кредиту - 404 400,00 грн.; сума донарахованого податку на прибуток - 505 500,00 грн.; сума штрафних санкцій, що нараховані відповідно до податкових повідомлень-рішень - 454 950,00 грн., що призводить до втрат вигід внаслідок непередбачених витрат, що прямо суперечить умовам укладення договору та суті заявленої пропозиції при проведенні процедури конкурсних торгів згідно Закону України «Про здійснення державних закупівель». Саме за неналежне виконання умов пунктів 7.1, 10.3, 10.7 договору позивач звернувся до відповідача за стягненням заявленої суми в розмірі 1 364 850,00 грн. штрафних санкцій.

Суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, керуючись правами, передбаченими ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України дійшов наступних висновків.

Згідно із п.7.1 Договору, приймання продукції замовником здійснюється на підставі підтвердження наступних документів: рахунку-фактури; видаткової накладної або Акту прийому-передачі, підписаного представником постачальника, який замовник повинен підписати після прийняття продукції; податкової накладної; товарно-транспортної накладної або накладної (залізничної); документів, що підтверджують, якість продукції, зазначених п. 2.2. договору; пакувальних аркушів (при наявності). Відвантажувальні і платіжні документи повинні надаватись замовнику протягом 5 днів з моменту відвантаження продукції, але не пізніше другого числа місяця, наступного за місяцем в якому проводилось відвантаження продукції. Постачальник відшкодовує замовнику всі збитки, понесені останнім у зв'язку з несвоєчасним представленням вищезазначених документів, або з приводу їх неправильного оформлення.

При цьому, позивач зокрема посилається і на пункт 10.3 Договору, яким передбачено, що за порушення термінів, що вказуються у п. 7.1, постачальник відшкодовує замовнику збитки, що виникли при оплаті останнім штрафів та пень.

Відповідно до п.10.7 Договору у разі неправильного оформлення товаросупровідних документів, розбіжності між ними та документами, поданими у складі пропозиції конкурсних торгів учасника-переможця, що призвело до нарахувань штрафів і пень, постачальник відшкодовує їх замовнику в повному обсязі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пунктом 10.3 Договору передбачено право замовника та обов'язок відповідача відшкодувати збитки, що виникли при оплаті штрафів та пень за порушення термінів, що вказуються у п. 7.1 Договору (яким передбачено строки надання вантажних документів), а також внаслідок неправильного оформлення документів, а пунктом 10.7 Договору сторони угодили саме те, що постачальник відшкодовує замовнику нараховані штрафи та пені внаслідок неправильного оформлення товаросупровідних документів, розбіжності між ними та документами, поданими у складі пропозиції конкурсних торгів учасника-переможця, що призвело до нарахувань штрафів і пень.

Тобто, пунктом 10.3 Договору, передбачено обов'язок відповідача відшкодувати позивачу саме збитки, а пунктом 10.7 Договору - штрафи і пені, які виникли внаслідок неправильного оформлення товаросупровідних документів, розбіжності між ними та документами, поданими у складі пропозиції конкурсних торгів учасника-переможця.

При цьому, позивач у позові посилаючись саме на те, що факт неправильного оформлення відповідачем документів встановлено у Акті від 25.03.2015 № 358/28-10-42-10/19014832 та у судових рішеннях по справі № 826/14818/15, вказував на настання наслідків, передбачених п. 10.7 Договору та просив стягнути з відповідача загалом 1 364 850,00 грн. штрафних санкцій, а в апеляційній скарзі наголошував на тому, що нарахування штрафних санкції призводить до втрат вигід внаслідок непередбачених витрат, що прямо суперечить умовам укладення договору та суті заявленої пропозиції при проведенні процедури конкурсних торгів згідно Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Дослідивши зміст Акту перевірки, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаний акт не містить відомостей про допущені Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" порушення щодо неправильного оформлення товаросупровідних документів саме за Договором, а отже, не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача зі сплати штрафних санкцій.

Жодних фактичних даних, в підтвердження неналежного оформлення відповідачем первинних документів, які саме документи були не вірно оформлено та які відомості неправильно зазначені, як і доказів в підтвердження доводу про те, що нарахування штрафних санкції призводить до втрат вигід внаслідок непередбачених витрат, що прямо суперечить умовам укладення договору та суті заявленої пропозиції при проведенні процедури конкурсних торгів згідно Закону України «Про здійснення державних закупівель» - позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що згідно судових рішень в адміністративній справі № 826/14818/15, підставою для донарахування позивачу податковими-повідомленнями рішеннями податкових платежів стало те, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи не вказують на фактичний рух активів або зміни саме у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, тобто, відповідні нарахування обумовлені порушенням податкового законодавства саме позивачем щодо здійснення податкового обліку певних господарських операцій з контрагентами, зокрема і з відповідачем. При цьому, підставою для винесення податкових - повідомлень рішень податковим органом зазначено вчинене позивачем порушення податкового законодавства та наведено у податкових повідомленнях - рішеннях норми Податкового кодексу України, порушення яких позивачем і стало підставою для нарахування податкових платежів та санкцій.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що згідно пункту 10.7 Договору нараховані, в результаті неправильного оформлення постачальником товаросупровідних документів, штраф та пеня підлягають саме відшкодуванню останнім, тобто, компенсації вже сплачених замовником штрафу та пені, проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України сплати позивачем відповідних сум штрафних санкцій, і таких доказів не надано позивачем ні суду першої інстанції під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене, враховуючи, що посилання позивача на акт перевірки та складені за результатами перевірки податковим органом податкові повідомлення-рішення в обґрунтування наявності підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, є безпідставними, будь-яких належних та допустимих, у розумінні ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України, доказів в підтвердження наявності обставин, що у відповідності до п. 10.7. договору є підставою для відшкодування відповідачем штрафних санкцій, позивачем не надано, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 1 364 850,00 грн. - не є законною та обґрунтованою, не була доведена належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, в силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, який включає в себе: протиправну поведінку (дію чи бездіяльність особи); збитки, завдані такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вину особи, внаслідок протиправної поведінки якої було заподіяно збитки.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1190 ЦК України.

Саме позивач повинен довести протиправність дій відповідачів і їх вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення показники не можуть бути за своєю правовою природою і збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України про що зокрема, також наголошував відповідач у письмовому відзиві на позов, оскільки позивачем заявлено у позові про стягнення саме штрафних санкцій і підставою позову зазначено саме п. 10.7 Договору.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач у письмовому відзиві на позов, посилався на те, що Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" існує лише у якості запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, на ньому не працює жодна особа, все його майно, права та обов'язки передані правонаступнику -ПАТ Публічне "Укрзалізниця".

Відповідно до ч. 1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Так, в силу положень ч. 1, ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 107 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

З огляду на викладене та враховуючи, що згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" відсутній запис про припинення юридичної особи, останнє не позбавлено права звертатись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Також, в оскаржуваному судовому рішенні судом першої інстанції розглянуто заяву відповідача про покладення на позивача судових витрат на оплату послуг адвоката в сумі 136 485,00 грн., на підтвердження понесення яких подано квитанції до прибуткових касових ордерів, Договір про надання правової допомоги № 6812 від 05.06.2017 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Матієвої Я.С. (№ 9191 від 09.12.2011), та відмовлено відповідачу у покладенні судових витрат на позивача.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що умовами укладеного між відповідачем та адвокатом Матієвою Я.С. договору про надання правової допомоги № 6812 від 05.06.2017, адвоката наділено певним обсягом прав, які адвокат може реалізувати в інтересах клієнта саме під час судового розгляду справи (п. 1.2. договору: зокрема право участі в судових засіданнях, підпису документів по справі, право знайомитись з матеріалами справи, подавати заяви та клопотання, тощо). Проте, наявні у справі документи, які надійшли від відповідача, підписані директором відповідача, а адвокат Матієва Я.С. не приймала участі в судових засіданнях (що підтверджується протоколами судових засідань), з матеріалами справи не знайомилась, будь-яких заяв та клопотань у справу не подавала.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обумовлених законом підстав для покладення на позивача 136 485,00 грн. понесених відповідачем адвокатських витрат, з огляду на те, що відповідно до ст. 49 ГПК України відшкодуванню підлягають судові витрати, до яких віднесено і витрати на послуги адвоката, а адвокат Матієва Я.С. участі в судових засіданнях не приймала, жодного документа, оформленого за її підписом до матеріалів справи не залучено.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у справі докази в сукупності, за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку згідно з ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, і судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6812/17 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6812/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6812/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6812/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді В.В. Куксов

І.А. Іоннікова