ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2017 року Справа № 904/12079/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьміна О.П., генеральний директор; Брез В.І. представник, довіреність №б/н від 04.01.2017 року;

від відповідача-1: Парохненко С.Є., представник, довіреність №б/н від 17.07.2017 року;

від відповідача-2: не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

від відповідача-3: не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

від відповідача-4: не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

від відповідача-5: не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

від третьої особи: Кондратєва Н.А., юрисконсульт юридичного відділу, довіреність №01/2187 від 23.05.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну "Південруда" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/12079/16

за позовом Концерну "Південруда", м. Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", м. Дніпро

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тамрок", м. Дніпро

до відповідача-3: ОСОБА_5, м. Дніпро

до відповідача-4: ОСОБА_6, м. Дніпро

до відповідача-5: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В", с. Веселе (Дібровська с/р), Синельниківський район, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-5: Підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат", с. Мала Білозерка, Василівський район, Запорізька область

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

В С Т А Н О В И В:

Концерн "Південруда" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу №278 від 17.02.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В", з приведенням сторін (продавця та покупця) за цим договором у первісний стан.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року (суддя Петрова В.І.) припинено провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6; у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", Товариства з обмеженою відповідальністю "Тамрок", Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу, директор ТОВ "Вестамрок" діяв за наявності відповідних повноважень, передбачених Статутом Товариства та наданих загальними зборами учасників Товариства. При цьому місцевий господарський суд зазначив, що визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вестамрок", оформлених протоколом №7 від 11.02.2014 року, на підставі якого директором ТОВ "Вестамрок" укладений оспорюваний договір купівлі-продажу, не може бути підставою для визнання недійсним даного договору, оскільки не усуває факту законності дій керівника щодо виконання рішення загальних зборів.

Також, місцевий господарський суд зазначив про схвалення правочину (спірного договору купівлі-продажу) на загальних зборах 19.05.2017 року.

Оскільки наявність чи відсутність порушення відповідачем-1 вимог Податкового кодексу України в частині визначення звичайної ціни нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного договору, не стосується реалізації позивачем своїх корпоративних прав, як учасника ТОВ "Вестамрок", місцевим господарським судом відхилені посилання позивача на порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України в частині визначення звичайної ціни нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного договору.

Оскільки предметом позову є договір, вчинений ТОВ "Вестамрок", учасниками якого є позивач та відповідач-5, позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача як учасника ТОВ "Вестамрок", отже спір є корпоративним.

Так як, відповідач-3 ОСОБА_5 та відповідач-4 ОСОБА_6 не є учасниками ТОВ "Вестамрок", зазначені особи не можуть бути учасниками цього корпоративного спору, тому провадження у справі в частині позовних вимог до відповідачів-3,4 місцевим господарським судом припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Концерн "Південруда" звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/12079/16 та прийняти нове, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу №278 від 17.02.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В".

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми матеріального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Так, укладанням спірного договору грубо порушені права позивача як засновника щодо прийняття участі в управлінні справами Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", оскільки спірний договір укладений за відсутності згоди загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" на його укладення. Позивач зазначає, що протокол загальних зборів №7 від 11.02.2014 року, на підставі якого директором ТОВ "Вестамрок" укладений оспорюваний договір купівлі-продажу, є сфальсифікованим, а рішення загальних зборів від 11.02.2014 року визнані недійсними в судовому порядку.

Апелянт також звертає увагу на порушення відповідачем-1 вимог Податкового кодексу України в частині визначення звичайної ціни нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного договору, що призвело до порушення прав позивача щодо частини прибутку товариства (дивідендів).

Позивач вважає безпідставним висновок місцевого господарського суду щодо наступного схвалення правочину шляхом прийняття рішення загальних зборів 19.05.2017 року, оскільки відповідачем-1 не були дотримані вимоги Закону України "Про господарські товариства" та Статуту Товариства щодо скликання та проведення загальних зборів, чим порушені права позивача на участь у цих зборах.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року апеляційну скаргу Концерну "Південруда" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/12079/16 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є., розгляд справи призначений у судове засідання на 27.07.2017 року.

Розгляд справи був відкладений з 27.07.2017 року на 17.08.2017 року.

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату суду у зв'язку із перебуванням судді Чередка А.Є. у відпустці призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі №904/12079/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів для розгляду справи №904/12079/16 визначено колегію суддів у складі головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Білецька Л.М., Коваль Л.А.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 року апеляційну скаргу Концерну "Південруда" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/12079/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Білецька Л.М., Коваль Л.А.

Судове засідання, яке призначене на 17.08.2017 року, не відбулося у зв'язку з відпусткою головуючого судді (доповідача) Пархоменко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 року апеляційну скаргу Концерну "Південруда" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/12079/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Білецька Л.М., Коваль Л.А. призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.09.2017 року.

Згідно розпорядження керівника апарату суду у зв'язку із перебуванням суддів Білецької Л.М. та Коваль Л.А. у відпустці призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі №904/12079/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів для розгляду справи №904/12079/16 визначено колегію суддів у складі головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 року апеляційну скаргу Концерну "Південруда" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/12079/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.

У судових засіданнях, які відбулися 27.07.2017 року та 26.09.2017 року представники апелянта апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі.

У судовому засіданні 27.07.2017 року Концерн "Південруда" подало заяву про зупинення провадження у справі на період до розгляду справи №904/6965/17 про визнання недійсними рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", що оформлені протоколом №01/0517 від 19.05.2017 року.

У судовому засіданні 26.09.2017 року представниками Концерну "Південруда" надано копію рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 року у справі №904/6965/17 про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", що оформлені протоколом №01/0517 від 19.05.2017 року. У зв'язку із визнанням недійсним рішення загальних зборів №01/0517 від 19.05.2017 року про схвалення спірного правочину, представники апелянта наполягали на задоволенні апеляційної скарги та підтримали клопотання про зупинення провадження у справі на період до набрання чинності рішенням господарського суду у справі №904/6965/17 про визнання недійсними рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", що оформлені протоколом №01/0517 від 19.05.2017 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Тамрок", ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" у судові засідання не з'являлися, про день, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не надали.

У судовому засіданні 26.09.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, Концерн "Південруда" станом на 17.02.2014 року (час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу) та на даний час, був та є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", частка якого у статутному капіталі Товариства становила 0,1%, що підтверджується розділами 1, 3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", який затверджений протоколом №1/2013 загальних зборів учасників Товариства від 16.01.2013 року, зареєстрованим 05.02.2013 року, номер запису 8044498, а також Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.02.2014 року.

Відповідно до розділів 1, 3 вказаної редакції Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" розмір статутного капіталу становить 9 000,00 грн. Учасниками товариства є Товариство з обмеженою відповідальністю "Тамрок" - розмір внеску 8 991,00 грн., що становить 99,9% статутного капіталу та Концерн "Південруда" - розмір внеску 9,00 грн., що становить 0,1% статутного капіталу.

17.02.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити визначене у пункті 1.2. цього договору нерухоме майно, а саме: дробильно-сортувальний комплекс з переробки відвалу пустих порід ЗЗРК (далі - нерухоме майно), що знаходиться за адресою: Запорізька область, Василівський район, с/рада Малобілозерська, Веселівське шосе, 7 км, буд. 2.

Договір посвідчений 17.02.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. та зареєстровано в реєстрі за №278.

Відповідно до пункту 2.1 договору продаж нерухомого майна за домовленістю вчинений за 121 616,57 грн. без ПДВ, сума з ПДВ склала 145 939,08грн.

Договір купівлі-продажу підписаний з боку продавця - директором Ториваства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" ОСОБА_8, який діяв на підставі Статуту Товариства, з боку покупця - директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" ОСОБА_9, який діяв на підставі Статуту Товариства.

Концерн "Південруда" вважає, що спірний договір купівлі-продажу від 17.02.2014 року підлягає визнанню недійсним відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, проти чого заперечують відповідачі та третя особа, що і є причиною виникнення спору.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (частина 1 статті 207 Господарського кодексу України).

У відповідності до приписів частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно до частин 1, 2 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 207 Цивільного кодексу України встановлено вимоги до письмової форми правочину. Згідно частини 2 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до статей 140-145 Цивільного кодексу України, статей 50, 58 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється Статутом. Статут товариства є установчим документом, який має містити відомості про розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника, склад та компетенцію органів управління, порядок прийняття ними рішень. Вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Відповідно до частин 2, 3 статті 145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про господарські товариства", іншими законами і статутом товариства.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 Цивільного кодексу України). За системним аналізом норм Цивільного кодексу України (статті 99, 145, 147), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема, відповідно до Першої директиви Європейського Союзу від 09.03.1968 (68/151/ЕЕС).

При цьому, частиною четвертою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон визначає, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 Цивільного кодексу України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Зазначена вище позиція викладена у постанові Верховного суду України від 27.04.2016 року за №8-62цс16.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що у діях покупця за спірним договором (Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В") вбачається недобросовісність, зокрема, достеменну обізнаність про відсутність у виконавчого органу товариства продавця необхідного обсягу повноважень.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, які надані під час розгляду справи, про недобросовісність покупця - бенефіціарним власником (контролером) Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В", якого є ОСОБА_10 - син ОСОБА_5 (учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Тамрок" з часткою 33%), з тих підстав, що покупець за спірним договором - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" (як і його бенефіціарний власник ОСОБА_10) не є учасником ні продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", ні Товариства з обмеженою відповідальністю "Тамрок", засновника продавця з часткою у статутному капіталі 99,9%.

Під час розгляду справи встановлено, що згідно з пунктом 11.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" вищим органом товариства є збори Учасників. Вони складаються з учасників Товариства.

Пунктом 11.5 Статуту Товариства визначена виключна компетенція Загальних зборів учасників товариства, до якої належить, зокрема, надання попередньої згоди на укладення договорів (угод) на суму понад 100 000,00 грн.

Відповідно до пункту 12.1 Статуту Товариства виконавчим органом Товариства є Директор, який обирається та відкликається Загальними зборами Учасників Товариства.

Пунктом 12.2 Статуту Товариства встановлено, що директор вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів Учасників. Так, директор, зокрема, має право без довіреності та письмової згоди Загальних зборів учасників Товариства укладати угоди та правочини, що не перевищують 100 000,00 гривень.

Як вбачається з наданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. протоколу №7 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" від 11.02.2014 року, загальними зборами учасників Товариства було прийнято рішення про надання директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" ОСОБА_8 повноваження на укладення договорів, цивільно-правових угод та інших угод з продажу Дробильно-сортувального комплексу по переробці відвалу пустих порід ЗЗРК третім особам, що перевищують суму 100 000,00 грн. (а.с. 103, том 1).

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про необґрунтованість та безпідставність твердження позивача про відсутність згоди загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу №278 від 17.02.2014 року та, відповідно, порушення вимог Закону України "Про господарські товариства" та статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок".

Як правильно зазначено місцевим господарським судом, визнання господарським судом Дніпропетровської області недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", оформлених протоколом №7 від 11.02.2014 року (рішення від 18.04.2017 року у справі №904/1696/17, а.с. 15-21, том 2), на підставі якого директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" укладений оспорюваний договір купівлі-продажу, не може бути підставою для визнання недійсним даного договору, оскільки не усуває факту законності дій керівника щодо виконання рішення загальних зборів.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено, тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (пункту 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Так, відповідно до протоколу №01/0517 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" від 19.05.2017 року на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", які відбулись 19.05.2017 року, прийнято рішення про схвалення правочину - договору купівлі-продажу Дробильно-сортувального комплексу по переробці відвалу пустих порід ЗЗРК, укладений 17.02.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" за ціною 145 939,08 грн.

Апеляційний господарський суд з урахуванням предмету спору (визнання недійсним договору купівлі-продажу), положень статті 241 Цивільного кодексу України, приписів пункту 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", відхиляє посилання апелянта на порушення відповідачем-1 порядку скликання та проведення загальних зборів учасників товариства 19.05.2017 року як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.02.2014 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 року у справі №904/6965/17 визнано недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" про схвалення спірного правочину, що оформлені протоколом №01/0517 від 19.05.2017 року.

Між тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 06.04.2016 року у справі №922/796/15, із аналізу змісту частини першої статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Матеріалами підтверджується та сторонами не заперечується фактичне виконання договору купівлі-продажу №278 від 17.02.2014 року в повному обсязі.

З урахуванням наведеного та правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 06.04.2016 року у справі №922/796/15, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі на період до набрання чинності рішенням у справі №904/6965/17 (станом на час прийняття постанови вказане рішення не набрало законної сили).

Як правильно зазначив місцевий господарський суд щодо посилання позивача, як на підставу позовних вимог, на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" вимог Податкового кодексу України в частині визначення звичайної ціни нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного договору, наявність чи відсутність таких порушень Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" не стосується реалізації позивачем своїх корпоративних прав, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" (наведене узгоджується із приписами пункту 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

За змістом пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Оскільки предметом позову є договір, вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", учасниками якого є позивач та відповідач-5, позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", спір є корпоративним.

Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", зазначені особи не можуть бути учасниками даного корпоративного спору, відповідно, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про припинення провадження у справі в частині позовних вимог до відповідачів-3,4 на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов подано до відповідачів, які не мають статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасниками корпоративних відносин (пункт 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

За викладеного апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Південруда" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/12079/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/12079/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 27.09.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко