КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 910/12097/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Хасіна І.Б. - дов. б/н від 14.01.2017 року;

від відповідача - Парфьонова Н.С, дов. 12/05 від 12.05.2017 року;

від третьої особи - Гудь І.І., дов. № 25/11/27-Д від 17.11.2016 року;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.07.2017 року

у справі № 910/12097/16 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК

«Укртехспецбуд-ТД»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державна аудиторська служба України

про стягнення 251 190,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 року по справі № 910/12097/16 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 року по справі № 910/12097/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.09.2017 року.

19.09.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК «Укртехспецбуд-ТД» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

20.09.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця надійшли письмові пояснення, в яких позивач підтримав вимоги апеляційної скарги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 року по справі № 910/12097/16 скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК «Укртехспецбуд-ТД» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представник Державної аудиторської служби України, у порядку ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, звернувся до суду з клопотанням про заміну Державної фінансової інспекції України її процесуальним правонаступником - Державною аудиторською службою України, у зв'язку з покладенням розпорядженням Кабінету Міністрів України № 519-р від 24.06.2016 року повноважень Державної фінансової інспекції України, що припиняється, на Державну аудиторську службу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 року № 43 «Про затвердження Положення про Державну аудиторську службу України» передбачено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Представники інших сторін не заперечували проти задоволення даного клопотання.

Враховуючи перехід повноважень від Державної фінансової інспекції України, яка припиняється до Державної аудиторської служби України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вказаного клопотання.

Крім того, представник Державної аудиторської служби України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 року по справі № 910/12097/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Між Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІБК «Укртехспецбуд-ТД» (далі - підрядник, відповідач, ТОВ «ІБК «Укртехспецбуд-ТД») було укладено ряд договорів підряду на виконання робіт, а саме: № 84 від 10.04.2013, № 191 від 03.09.2013, № 137 від 01.07.2013, № 138 від 12.07.2013, № 158 від 17.07.2013, № 185 від 02.09.2013, № 188 від 02.09.2013, № 401 від 02.09.2013, № 184 від 03.09.2013, № 186 від 03.09.2013, № 187 від 03.09.2013, № 189 від 03.09.2013, № 183 від 04.09.2013, № 192 від 04.09.2013, № 193 від 04.09.2013, № 403 від 04.09.2013, № 195 від 05.09.2013, № 4/14 від 04.02.2014, № 3/02 від 05.02.2014, № 33 від 28.04.2014, № 35 від 30.04.2014, № 36 від 30.04.2014, № 37 від 30.04.2014 (далі - Договори).

За умовами Договорів замовник доручив, а підрядник прийняв на себе зобов'язання у 2013 та 2014 роках виконати роботи з ремонту приміщень Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця. Розрахунок за Договорами здійснюється за фактично виконані обсяги робіт на підставі оформлених актів за формою № КБ-2в і довідок за формою № КБ-3.

Згідно з п. 1.3 Договорів підрядник зобов'язався провести роботи з ремонту гуртожитків здати замовнику ці об'єкти, а замовник надати підряднику об'єкт (фронт робіт), підписати (затвердити) кошторисну документацію, прийняти закінчені об'єкти і оплатити вартість (здійснити фінансування) робіт об'єктів на умовах договорів.

Пунктами п. 3.1 Договорів передбачено, що вартість робіт визначена у них є твердою.

Виконання відповідачем робіт за Договорами підтверджується довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в.

Сторонами не заперечується, що виконані за вказаними вище Договорами роботи повністю оплачені позивачем.

Державною фінансовою інспекцією України за наслідками ревізії складено акт № 04-21/1 від 02.03.2016 року, яким встановлено, що в актах виконаних робіт (форми КБ-2в) згідно укладених між позивачем та відповідачем договорів (при цьому повний перелік договорів не вказано) за ревізійний період з 01.01.2013 року по 31.11.2015 року завищено кількість матеріалів, що призвело до завищення вартості виконання будівельних робіт на загальну суму 251 190,48 грн. (а.с. 38-44).

На підставі зазначеного акту ревізії позивачу надіслано вимогу № 04-14/435 від 06.04.2016 року про усунення порушення та забезпечити відшкодування збитків (матеріальної шкоди).

На виконання вимоги Державної фінансової інспекції України, позивач звернувся з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти у сумі 251 190,48 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Умовами п. 4.1 Договорів передбачено, що замовник розглядає та за відсутності істотних недоліків у роботі повертає підряднику акти приймання-передачі робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено вище та не заперечується сторонами, відповідач виконав роботи за Договорами належним чином, що підтверджується довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, а позивач оплатив підрядні роботи відповідача за твердою ціною визначеною в Договорах.

Актом Державної фінансової інспекції України № 04-21/1 від 02.03.2016 року встановлено, що в актах виконаних робіт (форми КБ-2в) згідно укладених між позивачем та відповідачем договорів (при цьому повний перелік договорів не вказано) за ревізійний період з 01.01.2013 року по 31.11.2015 року завищено кількість матеріалів, що призвело до завищення вартості виконання будівельних робіт на загальну суму 251 190,48 грн. (а.с. 38-44).

Доводи позивача зводяться до того, що вказані недоліки є прихованими.

Слід зазначити, що положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 853 Цивільного кодексу України встановлено, якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв'язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Пунктами 11.6 Договорів передбачено, що перелік виявлених недоліків визначається дефектним актом, складеним та підписаним сторонами. В акті фіксуються дата виявлення недоліків (дефектів) та можливі терміни їх усунення.

Акт Державної фінансової інспекції України № 04-21/1 від 02.03.2016 року не є достатнім доказом, тобто беззаперечним свідченням наявності вказаних в ньому недоліків (використання не в повному обсязі матеріалів передбачених Договорами). Крім того, даний акт складався без участі відповідача.

Позивач не звертався до відповідача в порядку передбаченому п. 11.6 Договорів або ст. 853 Цивільного кодексу України, з метою встановлення відповідних недоліків.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 року за клопотанням позивача було призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо встановлення обсягів та вартості фактично використаних підрядником матеріалів.

Проте, експертна установа повернула матеріали справи до суду без проведення експертизи, через несплату позивачем попередньої оплати за її проведення.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідачем не було використано всіх матеріалів, які передбачено Договорами, під час виконання робіт, позивачем не надано.

Таким чином, належними, достовірними та достатніми доказами не підтверджено доводів позивача та обставин встановлених актом Державної фінансової інспекції України № 04-21/1 від 02.03.2016 року.

Крім того, ціна в Договорах є твердою, а отже її зміна можлива лише за згодою сторін.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

З пояснень сторін встановлено, що зміни до Договорів у частині нового розміру вартості робіт не вносилось.

Таким чином, за відсутності належного оформлення внесених до Договорів змін щодо їх ціни, у відповідача відсутнє зобов'язання по сплаті коштів в іншому розмірі ніж це передбачено Договорами.

При цьому, позивач, як на правову підставу свого позову, посилається на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України щодо безпідставного отримання коштів.

Положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кошти в розмірі 251 190,48 грн. сплачені позивачем за Договорами, до яких не вносились відповідні зміни в частині їх ціни, а отже посилання на те, що вони набуті відповідачем безпідставно є хибними.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі позивачем не наведено.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 року по справі № 910/12097/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Замінити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державну фінансову інспекцію України на її процесуального правонаступника Державну аудиторську службу України (04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, буд. 4).

2. Апеляційну скаргу Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 року по справі № 910/12097/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12097/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 25.09.2017 року.