КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Справа№ 911/801/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 12.09.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 02.06.2017 року

у справі № 911/801/17 (суддя - Мальована Л.Я.)

за позовом Заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади Богуславського району

до 1) Богуславської районної ради Київської області

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

4) ОСОБА_4

про визнання незаконним рішення та витребування нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 02.06.2017 року у справі № 911/801/17 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 02.06.2017 року по справі №911/801/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В., апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.09.2017 року у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, визначено новий склад суду: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 року справу № 911/801/17 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у них та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Богуславської районної ради Київської області також надав суду свої пояснення по справі в яких визнав позов Заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури та просив задовольнити подану апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області.

Представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 02.06.2017 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ОСОБА_4 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, що з'явились у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу без участі представника ОСОБА_4 та за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідач про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, участь представника ОСОБА_4, що не з'явився, у судовому засіданні 12.09.2017 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та за клопотанням скаржника у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строку розгляду вже продовжувався.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Таким чином, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 12.02.2015 року рішенням Богуславської районної ради «Про перелік об'єктів майна спільної власності територіальних громад Богуславського району, які підлягають приватизації у 2015 році» № 393-36-VI затверджено перелік і спосіб приватизації об'єктів спільної власності територіальних громад Богуславського району, які підлягають приватизації у 2015 році, до якого включено нежитлове приміщення Богуславської центральної районної аптеки АДРЕСА_2 балансовою вартістю 273 840,17 грн. з визначенням способу приватизації - викуп орендарем.

08.05.2015 року між Богуславською районною радою та ОСОБА_2 на підставі рішення Богуславської районної ради № 393-36-УІ від 12.02.15 року «Про перелік об'єктів майна спільної власності територіальних громад Богуславського району, які підлягають приватизації у 2015 році» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 1069,20 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано за останньою державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. за № 9605108.

27.05.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу на 474/1000 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано за ОСОБА_3 приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко Оксаною Вікторівною за № 9821852.

29.05.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу на 52/1000 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, яке зареєстровано за ОСОБА_4 приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко О.В. за № 9851573.

15.07.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу на 350/1000 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано за ОСОБА_3 приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко Оксаною Вікторівною за № 10425773.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції прокурор посилається на те, що рішення Богуславської районної ради в частині затвердження способу приватизації - викуп орендарем нежитлового приміщення по АДРЕСА_2, договори купівлі-продажу вказаного приміщення та внесені на їх підставі записи про реєстрацію права власності на це приміщення суперечать вимогам закону з огляду на те, що колишнє приміщення Богуславської центральної районної аптеки АДРЕСА_3 відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», є об'єктом соціально-культурного призначення та відноситься до групи Ж об'єктів малої приватизації, а отже правові відносини щодо вказаної категорії майна регулюються цим Законом.

Прокурор вважає, що Богуславською районною радою оспорюваним рішенням незаконно всупереч вимог ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» включено приміщення Богуславської центральної районної аптеки АДРЕСА_3 до об'єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу, оскільки процедура приватизації на аукціоні та за конкурсом не проводилася та законодавчими актами не передбачено право ОСОБА_7 на викуп цього об'єкта. Також, прокурор зазначає, що було порушено порядок та процедура проведення приватизації нерухомого майна, а саме в порушення ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» ОСОБА_2 (покупець) до відділу з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого апарату Богуславської районної ради (орган приватизації) не надано: заяву про включення підприємства до переліку об'єктів, що підлягають приватизації; документу про внесення плати за подання заяви.

На думку прокурора, в порушення ч. 3 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» Богуславська районна рада не подала до органу приватизації пропозиції щодо строку збереження профілю діяльності об'єктів соціально-культурного призначення або можливості його перепрофілювання, орган приватизації не погодив з Богуславською райдержадміністрацією перелік об'єктів соціально-культурного призначення, що підлягають приватизації, приміщення Богуславської центральної районної аптеки № 18 приватизовано шляхом їх продажу не єдиним майновим комплексом без збереження профілю діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» у разі подальшого відчуження приватизованого об'єкта новий власник об'єкта зобов'язаний у двотижневий строк з дня переходу до нього права власності на об'єкт подати державному органу приватизації копії документів, що підтверджують його право власності.

Однак, вимоги ст. 23 Закону власниками майна не дотримані, копії документів, що підтверджують їх право власності до відділу з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого апарату Богуславської районної ради (органу приватизації) не надано.

Відсутність погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсними.

Таким чином, на думку прокурора, рішення Богуславської районної ради № 393-36-УІ від 12.02.2015 року в частині затвердження способу приватизації - викуп орендарем нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 не відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 7, 10, 11, 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», що є підставою для визнання його незаконним та скасування в судовому порядку.

За правилами статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Прокурор зазначає, що оскільки рішення районної ради, на підставі якого ОСОБА_2 отримала нерухоме майно підлягає скасуванню - то підстава, на якій майно було набуте, відпаде, а тому ОСОБА_2, згідно вимог статі 1212 ЦК України, зобов'язана повернути отримане нею нерухоме майно територіальній громаді Богуславського району, а також зобов'язані повернути територіальній громаді Богуславського району: ОСОБА_2 124/1000 часток, ОСОБА_3 824/1000 часток, ОСОБА_4 52/1000 часток об'єкта нерухомості розташованого за адресою: АДРЕСА_2

Однак, з такими доводами прокурора колегія суддів апеляційного господарського суду погодитися не може, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, станом на момент прийняття спірного рішення відчужене приміщення, в якому було розміщено аптеку № 18, втратило статус об'єкта соціально-культурного призначення, що відноситься до об'єктів приватизації групи «Ж», так як, згідно п. 2 рішення «Про управління майном спільної власності територіальних громад Богуславського району» № 295-26-VІ від 25.12.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи, вирішено: враховуючи те, що рішенням районної ради «Про управління майном спільної власності територіальних громад Богуславського району» №87-06-VІ від 25.06.2011 року комунальну установу - центральну районну аптеку №18 було передано в оперативне управління райдержадміністрації з підпорядкуванням центральній районній лікарні, головному лікарю після внесення вище зазначених змін до Статуту аптеки, що діє при районній лікарні, розташувати центральну районну аптеку №18 в приміщенні центральної районної лікарні та забезпечити кадрами.

Судом встановлено, що рішення про зміну місця розташування аптеки № 18 було прийнято з огляду на незадовільний стан приміщення, в зв'язку з чим після передачі в оренду ОСОБА_2 у спірному приміщенні було проведено відновлювальний ремонт з поліпшенням, що не може бути відокремлене від об'єкта нерухомості без погіршення його стану. З матеріалів справи вбачається, що вартість даного об'єкту після ремонту зросла і станом на дату приватизації склала 500 867 грн. Спірне нерухоме майно (об'єкт соціально-культурного призначення аптека № 18) станом на дату прийняття рішення про приватизацію спірного нежитлового приміщення було розміщено в іншому місці.

Крім того, на переконання колегії суддів, станом на дату винесення спірного рішення, нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 за своїми юридичними та технічними характеристиками є окремим індивідуально визначеним майном і відноситься до об'єктів групи «А» (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Зазначене також підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 10.06.2016 року № 1772, що був зроблений спеціалістами Київської незалежної судово-експертної установи. Так, згідно вказаного висновку, нежитлове приміщення, що не використовується за призначенням, яке було передано на баланс іншого господарюючого суб'єкта, згідно норм діючого законодавства, у тому числі у розумінні Закону Україну «Про приватизацію невеликих підприємств (малу приватизацію)», не може вважатися об'єктом соціально-культурного призначення - аптекою (група Ж), таке приміщення є окремим індивідуально визначеним майном (група А).

Проведення приватизації такого нерухомого майна (нежитлового приміщення) шляхом викупу орендарем згідно приписів діючого законодавства можливе.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до ст.3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» визначено способи приватизації об'єктів малої приватизації, а саме: викуп; продаж на аукціоні та продаж за конкурсом.

Статтею 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» законодавець визначив особливості приватизації окремих груп об'єктів.

Так, згідно п.1 ч. 1 ст. 18-2 вказаного Закону, у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна.

З матеріалів справи вбачається, що орендар, - ОСОБА_2 повністю виконала вимоги п.1. ч.1. ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», здійснивши, за згодою орендодавця, поліпшення орендованого майна (об'єкта малої приватизації групи «А») загальною вартістю 99650,40 гри., що становить 25,68% від ринкової вартості майна.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що між ОСОБА_2 та Комунальним підприємством Богуславської районної ради Київської області «Богуславське районне торгівельне підприємство» 01 грудня 2014 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення, саме колишньої центральної районної аптеки № 18, який 01.12.2014 року було погоджено Головою Богуславської районної ради ОСОБА_8 Вказаний договір оренди було укладено на період до 01 грудня 2019 року (п.9.1. договору).

Відповідно до вимог діючого законодавства, перед початком проведення ремонтно-відновлювальних робіт, кошторисний розрахунок їх вартості у розмірі 167,814 тис.грн. було надано до Богуславської районної ради, де його було затверджено Головою Богуславської районної ради ОСОБА_8

За результатами проведення ремонтно-відновлювальних робіт було складено Акт приймання виконаних будівельних робіт за березень 2015 року на загальну суму 99 650,40 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Богуславської районної ради «Про перелік об'єктів майна спільної власності територіальних громад Богуславського району, які підлягають приватизації у 2015 році» від 12.02.2015 року № 393-36-VI яким затверджено перелік і спосіб приватизації об'єктів спільної власності територіальних громад Богуславського району, які підлягають приватизації у 2015 році, до якого включено нежитлове приміщення Богуславської центральної районної аптеки АДРЕСА_2 балансовою вартістю 273 840,17 грн. з визначенням способу приватизації - викуп орендарем, є законним.

Крім того, щодо позовних вимог про витребування майна колегія суддів зазначає, що відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є добросовісними набувачами оскільки набули права власності згідно договорів купівлі продажу укладених з ОСОБА_2, а відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Проте прокурором, не ставиться вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 474/1000 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та 27.05.15 посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко Оксаною Вікторівною за № 9821852 від 27.05.2015 року; ОСОБА_4 на 52/1000 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та 29.05.15 посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко О.В. за № 9851573від 29.05.2015 року та ОСОБА_3 на 350/1000 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та 15.07.15 посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко Оксаною Вікторівною за № 10425773 від 15.07.2015 року, а лише ставиться вимога про витребування спірного майна.

Місцевий господарський суд вірно вказав, що за обставин, коли власниками спірного майна є відповідачі, які набули права власності на нього відповідно до вимог діючого законодавства - на підставі дійсних правочинів, які, після їх укладення, як того вимагає Закон, були зареєстровані у встановленому законом порядку, підстав для задоволення заявлених прокурором вимог про повернення майна та/або його витребування не існує, а тому судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні позову прокурора.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, прокуратурою не було подано належних та переконливих доказів в обґрунтування заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі, на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 02.06.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Першого заступника прокурора Київської області, слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 02.06.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 02.06.2017 року у справі № 911/801/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 02.06.2017 року у справі № 911/801/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/801/17 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

С.А. Гончаров