РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/11564/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Київспецтранс"

до державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною

про стягнення 246 727,51 грн.

Представники сторін:

від позивача: Булавіна А.М. - представник за довіреністю № 14а від 16.01.2017 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" до державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення 246 727,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг за договором №601401/13 на приймання і захоронення відходів (тонни) від 10.06.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.07.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.08.2017 р.

03.08.2017 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі.

В судове засідання 07.08.2017 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 18.07.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 018.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.08.2017 року розгляд справи відкладено на 11.09.2017 року.

В судове засідання 11.09.2017 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 18.07.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 018, але 11.09.2017 р. до канцелярії суду подав заяву про застосування строку позовної давності.

Представник позивача надав суду оригінали актів для огляду.

Суд оглянув оригінали наданих актів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

10.06.2013 року між приватним акціонерним товариством "Київспецтранс" (приймальник) та державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною в особі Виробничого комплексу «Техносервіс» (замовник) укладено договір №601401/13 на приймання і захоронення відходів (тонни).

Відповідно до п.2.1 договору, приймальник зобов'язується приймати і здійснювати захоронення відходів, які здає замовник (далі - послуги), а замовник зобов'язується здійснювати оплату послуг приймальник на умовах даного договору.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 18.09.2013 року до договору сторони внесли зміни до п.3.2 договору та виклали його в наступній редакції: обсяг відходів для приймання і захоронення приймальником є орієнтовним та не може перевищувати обсягу, зазначеному у дозволі та лімітах на утворення та розміщення відходів на відповідний рік, затверджених Державним управління екології та природних ресурсів та складає: тверді побутові відходи на 2013 р. - 6 000,00 тонни.

Станом на день укладання договору тариф на приймання і захоронення за тонну відходів становить: тверді побутові відходи 106,32 грн., в тому числі ПДВ 17,72 грн.

Відповідно до п.9.1 договору, договір вступає в силу з дня отримання виконавцем від замовника лімітів на утворення та розміщення відходів на відповідний рік, затверджених Державним управлінням екології та природних ресурсів, та дозволу на розміщення відходів, виданого Державним управлінням екології та природних ресурсів і діє до 31.12.2013 року, а в частині розрахунків за послуги - повного їх здійснення.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що оформлення сторонами наданих послуг здійснюється актами здачі-приймання наданих послуг, в яких вказується фактична вартість наданих приймальником послуг - в гривнях, а також фактичний обсяг прийнятих у замовника відходів - у тоннах.

Акти здачі-приймання наданих послуг складаються приймальником кожного місяця у двох примірниках. Замовник зобов'язаний розглянути, підписати і скріпити печаткою такий акт або надати обґрунтовані заперечення на нього протягом 2 (двох) робочих днів від дня отримання акту та передати один примірник іншій стороні.

Позивачем зазначено, що ним за період листопад-грудень 2013 року надано послуги на загальну суму 135 792,78 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме:

- № КТ-0008547 від 30.11.2013 року на суму 74 364,23 грн.

- № КТ-0009766 від 31.12.2013 року на суму 61 428,55 грн.

Відповідно до п.4.3 договору, замовник зобов'язаний здійснювати оплату послуг не пізніше ніж до 25 числа наступного місяця за місяцем, у якому надавалися послуги. На вимогу замовника приймальник надає йому рахунок на оплату, який замовник зобов'язаний повністю оплатити протягом 3 робочих днів від дня отримання рахунку. Замовник здійснює оплату послуг грошовими коштами на поточний рахунок приймальника, вказаний в даному договорі, незалежно від заборгованості третіх осіб перед замовником т незалежно від затримок в надходженні бюджетних коштів замовнику.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

13.08.2014 року позивачем направлено відповідачу претензію вих. №811/03 з вимогою сплатити заборгованість за договором №601401/13 13 на приймання і захоронення відходів (тонни) від 10.06.2013 року.

Як зазначено позивачем відповідач оплату здійснив частково, станом на 14.07.2017 року заборгованість відповідача по договору становить 110 388,97 грн.

Будь-яких доказів на спростування вищезазначених фактів відповідачем не надано.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в розмірі 110 388,97 грн. грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з простроченням оплати позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 11 266,48 грн. за період з 26.12.2013 року по 14.04.2017 року та індекс інфляції в розмірі 125 072,06 грн. за період з січня 2014 року по травень 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 125072,06 грн. та 3% річних в розмірі 11 266,48 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, п.7.7 договору передбачено, що сторони домовились, що будь-яка позовна давність по даному договору встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Таким чином, сторонами збільшено позовну давність, та заява про застосування строків позовної давності тривалістю у три роки є необґрунтованою та відхиляється судом.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (02090, м. Київ, вулиця Лобачевського, будинок 23-В, ) на користь приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" (04208, м. Київ, проспект Правди, будинок 85, ) основний борг в розмірі 110 388 (сто десять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 97 коп., три проценти річних в розмірі 11 266 (одинадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 48 коп., індекс інфляції в розмірі 125 072 (сто двадцять п'ять тисяч сімдесят дві) грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 700 (три тисячі сімсот) грн. 92 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 28.09.2017 року.

Суддя С.М.Мудрий