ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р.Справа № 922/2458/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вал-Ойл", м.Харків
до 1. Публічного акціонерного товариства "Концерн Галнафтогаз", м. Київ 2. Приватного підприємства "Укр-С.В.", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 946252,05 грн.
за участю представників:

позивача: адвокат ОСОБА_2, договір про надання правових послуг адвоката б/н від 24.07.2017 р., посвідчення адвоката №2089 від 17.05.2017 р.;

відповідача (ПуАТ "Концерн Галнафтогаз"): ОСОБА_1, довіреність №ГНГ-17/112 від 02.08.2017 р.;

відповідача (ПП "Укр-С.В."): не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вал-Ойл» - звернувся з позовом до відповідачів 1. Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз»; 2. Приватного підприємства «Укр-С.В.» - про стягнення коштів в сумі 946252,05 грн. , мотивуючи позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем (ПуАТ «Концерн Галнафтогаз») своїх зобовязань за попереднім договором купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС від 10.04.2014 р., забезпечених порукою відповідача ПП «Укр-С.В.» згідно договору поруки від 10.04.2013 р. Окрім того, позивач просить Суд покласти на відповідача судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні 26.09.2017 р. просила Суд задовольнити позовні вимоги саме з тих підстав, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що попередній договір є нікчемним.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Суд встановив наступне.

10.08.2017 р. від позивача надійшла уточнена позовна заяву (вх.№25748 від 10.08.2017 р.), в якій позивач просить Суд стягнути з відповідача не тільки кошти в сумі 946252,05 грн., але й витрати по сплаті судового збору в сумі 14193,78 грн.

Розглянувши уточнену позовну заяву (вх.№25748 від 10.08.2017 р.), Суд дійшов висновку, що зміст таких уточнень не містить волі позивача щодо зміни ані предмету, ані підстав позову, ані кількісних показників позовної вимоги, а фактично стосується вираження позивачем своєї позиції щодо розподілу судових витрат на сплату судового збору у даній справі.

З огляду на наведене, Суд приймає уточнену позовну заяву (вх.№25748 від 10.08.2017 р.), як письмові пояснення позивача щодо розподілу судових витрат на сплату судового збору у даній справі та продовжує розгляд справи з їх урахуванням.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

10.04.2013 р. позивачем (як покупцем) та відповідачем (ПуАТ «Концерн Галнафтогаз», як продавцем) було укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС (далі попередній договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1 попереднього договору купівлі-продажу, сторони зобовязуються в строк до 31.07.2017 р. укласти договір купівлі-продажу (основний договір) нежитлових будівель стаціонарної АЗС, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Полтавське шосе, 2-А (обєкт продажу) у встановленій законом формі та на умовах, що визначені цим попереднім договором. Обєкт продажу знаходиться на земельній ділянці площею 0,1200 га.

Згідно з п. 2.3 попереднього договору купівлі-продажу, ціна обєкту продажу становить 2392500,00 грн., що еквівалентно 290000,00 дол. США по курсу 8,25 за 1 дол.США. У випадку підвищення курсу долара США до гривні, продажу обєкту продажу буде вчинено за новою ціною, яка має бути перерахована продавцем по середньому міжбанківському курсу купівлі та продажу доларів США на початок дня, опубліковано на сайті http://udinform.com/ на день оплати, беручи за основу ціну обєкту продажу 290000,00 дол.США.

В п. 2.4 попереднього договору купівлі-продажу сторони погодили наступні умови розрахунку за обєкт продажу: 120000,00 грн., що еквівалентно 14545,45 дол.США, будуть сплачені в рахунок майбутніх платежів протягом 5 банківських днів від дати укладення цього попереднього договору (пп. 2.4.1); суму залишку коштів від вартості обєкту продажу в розмірі 275454,55 дол. США, що еквівалентно 2272500,00 грн., або іншу (перераховану) продавцем суму у гривнях у випадку підвищення курсу долара США до гривні, покупець зобовязується сплачувати в безготівковій формі на поточний рахунок продавця рівними частинами щомісячно протягом 48 календарних місяців після дати укладення цього попереднього договору згідно графіка платежів (додаток 1), що є невідємною частиною цього договору. При цьому, щомісячний обовязків платіж становить 47343,75 грн., що еквівалентно 5738,64 дол.США, або може бути іншим (перерахованим) у випадку підвищення курсу долара США до гривні, та має бути сплачений покупцем до 25 числа кожного поточного календарного місяця до остаточної сплати повної суми, передбаченої п. 2.3 цього попереднього договору (пп. 2.4.2).

Сторони погодили графік платежів за попереднім договором купівлі-продажу, за яким в період з 25.09.2013 р. по 25.08.2017 р. позивач мав здійснити 48 рівних платежів в сумі 5738,64 дол.США.

Як свідчить банківська виписка, в період з 10.04.2013 р. по 30.12.2013 р. сплатив на виконання грошових зобовязань за попереднім договором купівлі-продажу кошти в сумі 309375,00 грн., а саме: 10.04.2013 р. 120000,00 грн.; 30.09.2013 р. 47343,75 грн.; 30.10.2013 р. 47343,75 грн.; 29.11.2013 р. 47343,75 грн.; 30.12.2013 р. 47343,75 грн. (банківські виписки).

Позивач стверджує, що ним було сплачено на виконання грошових зобовязань за попереднім договором купівлі-продажу кошти в сумі 120000,00 грн., що є еквівалентом 14545,45 дол.США, як оплата згідно з пп. 2.4.1 попереднього договору купівлі-продажу та 189375,00 грн. періодичні платежі згідно з пп. 2.4.2 попереднього договору купівлі-продажу.

Як зазначає позивач, основний договір між ним та відповідачем (ПуАТ «Концерн Галнафтогаз») укладено не було, у звязку з чим він просить Суд стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 756877,05 грн. (еквівалент 29090,90 дол.США) та сплачені періодичні платежі в сумі 189375,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, Суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Попереднім договором сторони зобовязались укласти до 31.07.2017 р. договір купівлі-продажу ) нежитлових будівель стаціонарної АЗС, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Полтавське шосе, 2-А тобто нерухомого майна.

Отже, з огляду на вимог ч. ст. 635 ЦК України, попередній договір має бути укладений у формі, яка встановлена для договору купівлі-продажу нерухомого майна.

За приписами ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Докази перебування обєкту продажу в податковій заставі в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, попередній договір купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС від 10.04.2013 р. мав бути вчинений сторонами у письмовій формі і підлягав посвідченню нотаріально.

Втім, як свідчать матеріали справи та не спростовують учасники судового процесу, попередній договір купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС 10.04.2013 р., укладений між сторонами, не було посвідчено нотаріально.

За таких обставин, Суд дійшов висновку, що при укладенні попереднього договору купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС 10.04.2013 р. його сторонами не було дотримано вимог ст.ст. 635, 657 ЦК України про нотаріальне посвідчення такого договору.

Як встановлено ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З огляду на наведене, враховуючи недотримання позивачем та відповідачем (ПуАТ «Концерн Галнафтогаз») вимог ст.ст. 635, 657 ЦК України про нотаріальне посвідчення попереднього договору купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС 10.04.2013 р., Суд дійшов висновку про нікчемність такого договору, оскільки його недійсність прямо передбачено ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Виходячи зі змісту вищезазначеної статті, можливість застосування реституції як наслідку недійсності правочину є правом, а не обов`язком Суду.

Позивач вважає попередній договір купівлі-продажу дійсним, наполягає саме на договірних підставах для задоволення позовних вимог й заперечує проти застосування реституції у даному спорі.

За таких обставин, враховуючи позицію позивача щодо підстав позову, Суд вважає за недоцільне у даному випадку застосовувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності договору купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС 10.04.2013 р.

Суд констатує безпідставність тверджень позивача про сплату на користь відповідача в межах попереднього договору купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС 10.04.2013 р. решти коштів в сумі 731564,55 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем на користь відповідача (ПуАТ «Концерн Галнафтогаз») в межах попереднього договору купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС від 10.04.2013 р. такої суми коштів.

Здійснений позивачем розрахунок сплачених ним коштів як еквівалент до дол. США є необґрунтованим та юридично неспроможним. Адже, з огляду на приписи ст. 216 ЦК України поверненню у звязку з реституцією підлягає те, що друга сторона отримала в даному випадку - відповідачем (ПуАТ «Концерн Галнафтогаз») отримано 120000,00 грн. (а не 14545,45 доларів США).

Обгрунтування розміру суми заявленої до стягнення як еквіваленту долару США до гривні Суд вважає безпідставним, оскільки розрахунок здійснено відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС 10.04.2013 р., який є нікчемним.

Щодо вимог позивача до відповідача (ПП «Укр-С.В.»), Суд зазначає наступне.

Позовні вимоги до відповідача (ПП «Укр-С.В.») позивач обґрунтовує тим, що 10.04.2017 р. між позивачем (як кредитором) та відповідачем (ПП «Укр-С.В.» як поручителем) було укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за виконання ПуАТ «Концерн Галнафтогаз» (боржником) в повному обсязі зобовязань, що виникли з попереднього договору купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС 10.04.2013 р., укладеного між позивачем та відповідачем (ПуАТ «Концерн Галнафтогаз»).

Частиною 2 ст. 548 ЦК України встановлено, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, з огляду на положення ч. 2 ст. 548 ЦК України, враховуючи нікчемність основного зобовязання (попереднього договору купівлі-продажу нежитлових будівель стаціонарної АЗС 10.04.2013 р.), договір поруки б/н від 10.04.2013 р. (як правочин щодо забезпечення основного зобовязання) також є недійсним, а вимоги позивача до відповідача (ПП «Укр-С.В.»), обумовлені недійсним договором поруки є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується положеннями ст. 49 ГПК України та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладає на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 215, 216, 220, 548, 635, 657 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, Суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 02.10.2017 р.

Суддя ОСОБА_3