ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 вересня 2017 р. Справа № 918/489/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р. при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Радивилівської районної державної адміністрації

до відповідачів Козинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області - 1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-захід" - 2

про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним договору оренди земельної частки (паю) та повернення земельної частки (паю)

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Морозюк О.А. (дов. № 02-31/309/17 від 23.01.2017 р.);

Від відповідача -1: не з'явився;

Від відповідача -2: Вовчук Р.М. (дов. № 1/23/05 від 23.05.2017 р.);

Від прокуратури: Лис Н.В. (посв. № 031428 від 19.01.2015 р.);

ВСТАНОВИВ:

10.07.2017 р. Заступник керівника Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Радивилівської районної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Козинської об'єднаної територіальної громади в особі Козинської сільської ради - 1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-захід" - 2 про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним договору оренди земельної частки (паю) та повернення земельної частки (паю).

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на те, що 20.01.2017 року Радою прийнято рішення № 111 "Про розпорядження не переоформленими земельними частками (паями)". Згідно п. 2 спірного рішення вирішено надати не переоформлені земельні частки (паї), які знаходяться на території Козинської сільської ради Козинської об'єднаної територіальної громади, в оренду ТзОВ "Райз-Захід", ФГ "Теслугівське", ФГ "Агро-V", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ТзОВ "Броди Агро", ТзОВ "Дубенський край", ТзОВ "Агрофірма-Трипілля" строком до 1 року. Також зазначає, що на підставі зазначеного рішення між Радою та ТзОВ "Райз-Захід" 20.01.2017 року укладено договір оренди землі, площею 30,32 га та 29,20 га, для сільськогосподарських потреб. Прокурор зазначає, що Рада при прийнятті спірного рішення та укладенні спірного договору оренди землі перевищила надані останній повноваження.

Ухвалою суду від 11.07.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/489/17 та призначено справу до розгляду на 26.07.2017 р.

Ухвалою суду від 26.07.2017 р. розгляд справи відкладено на 08.08.2017 р.

28 липня 2017 року від Ради через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив від 26.07.2017 р. № 02-27/725 на позовну заяву (а.с. 41), в якому остання заперечує проти позову та зазначає, що Законом встановлено повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо передання в оренду спірних земельних ділянок та вказує, що законодавством не надано визначення поняття "не розподілена (не витребувана) земельна ділянка". Однак згідно з постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2015 року справі № 924/686/14 "нерозподілена (не витребувана) земельна ділянка" - це запроектований в складі єдиного земельного масиву без визначення меж па місцевості пай, який не був розподілений на зборах власників земельних часток через неявку на збори. Статус не витребуваної нерозподілені земельні ділянки набувають тільки після проведення зборів розподілу паїв. Також зазначає, що позивачем не надано суду доказів про належність переданих в оренду земельних ділянок до нерозподілених (не витребуваних). Крім того зазначає, що спірне рішення Ради не поширюється на відносини з приводу передачі в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок. Також зазначає, що враховуючи норми Закону України від 20.09.2016 року №1533-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли" дане рішення прийнято з метою забезпечення належного використання не успадкованих земельних ділянок та для надходження коштів в місцевий бюджет, адже земля, має використовуватися та приносити територіальній громаді користь. Крім того зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1285 Цивільного кодексу України у разі відсутні спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки. Відтак зазначає, що повноваження з управління спадковим майном, до складу якого входить земельна ділянка, законом надані саме органам місцевого самоврядування за місцем знаходження такого майна. Тобто, за відсутності спадкоємців, місцева рада приймає на себе управління земельною ділянкою. Відповідно до частин п'ятої та шостої ст. 19 Закону України "Про оренду землі" особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду.

7 серпня 2017 року від прокурора через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем (а.с. 42-45), в якому останній просив замінити первісного відповідача-1 Козинську об'єднану територіальну громаду в особі Козинської сільської ради належним відповідачем-1 на Козинську сільську раду Радивилівського району Рівненської області.

У судових засіданнях прокурор повідомила, що позивачем було допущено помилку у назві відповідача-1 та вказано: "Козинська об'єднана територіальна громада в особі Козинської сільської ради замість Козинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, у зв'язку з чим подано заяву про заміну.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку, що оскільки прокурором допущено описку в назві відповідача-1, суд не вбачає підстав здійснювати заміну первісного відповідача належним відповідачем, як того вимагає стаття 24 ГПК, а приймає заяву до розгляду та вважає за необхідне вказати в рішенні правильну назву відповідача-1 - Козинську сільську раду Радивилівського району Рівненської області.

08 серпня 2017 року від прокурора через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли пояснення по справі, в яких остання наголошує на тому, що в оренду були передані земельні ділянки, якими не мала права розпоряджатися Рада (нерозподілені (невитребувані) власниками земельних часток паїв). Також додатково посилається на Тимчасове положення, затверджене рішенням Рівненської обласної ради № 1423 від 18.12.2009 року "Про Тимчасове положення про надання в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв), земельних ділянок для ведення сільськогосподарського виробництва, що входить до складу спадщини, яка може бути визнана відумерлою, та передачу в комунальну власність територіальної громади відумерлої спадщини". Зокрема, пунктом 2.3 зазначеного положення зазначається, що в межах свої повноважень відповідний орган місцевого самоврядування розпоряджається земельними частками (паями), які не витребувані і має право укласти договори оренди до моменту отримання власниками державних актів на право власності на земельну ділянку. Враховуючи зазначене прокуратура наголошує на ґрунтовності позову, просила суд задоволити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 21.08.2017 р.

21 серпня 2017 року від представника відповідача 2 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що законодавством України регулюються питання розпорядження саме нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянками, а термін нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) не вживається (не існує), а тому застосування статтей 5, 13 Закону на які вказують у позовній заяві прокуратура та позивач є необґрунтованим, відтак просить суд в задоволенні позову відмовити.

21 серпня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання, в якому останній просив суд залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області для з'ясування питання чи земельні ділянки, надані в оренду рішенням Козинської сільської ради строком на рік, є нерозподіленими (не витребуваними) земельними ділянками.

21 серпня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення в яких останній зазначає, що прокуратурою не доведено, що земельні ділянки, які передані спірним рішенням є нерозподіленими (невитребуваними), а тому позивач - Радивилівська районна державна адміністрація не має права розпоряджатися земельними ділянками, які були передані згідно спірного договору, а тому позивач не підтримує позов прокуратури.

Ухвалою суду від 21.08.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання Радивилівської районної державної адміністрації про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, також продовжено строк розгляду спору по справі № 918/489/17 на 15 днів та відкладено розгляд справи № 918/489/17 на 25.09.2017 р.

У судовому засіданні 25 вересня 2017 року прокурор підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Адміністрації у судовому засіданні 25 вересня 2017 року проти позову заперечив з підстав, зазначених в поясненнях, представники відповідачів у даному судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Також, ухвалою суду від 21.08.2017 року було викликано у судове засідання на 25.09.2017 року працівника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області для дачі пояснень з питань, що виникли під час розгляду справи, у судовому засіданні представник останньої надав пояснення, в яких зазначив що позов є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, Адміністрації, Ради, Товариства всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

За приписами частини 2 статті 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За приписами частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 наведеної статті).

У даному випадку, як зазначає Прокурор, необхідність захисту інтересів держави обумовлено тим, що земельна ділянка передана в оренду без дотримання визначеного законом порядку, тобто без відома держави в особі уповноваженого органу, чим порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, а позивач не наділений повноваженнями пред'явлення позову у даній сфері.

З огляду на вищевикладене, виходячи з предмету та підстав позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення Прокурора з даним позовом до суду.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2017 року Радою прийнято рішення № 111 "Про розпорядження не переоформленими земельними частками (паями)" (а.с. 16).

Пунктом 1 вказаного рішення вирішено: до моменту появи спадкоємців та оформлення спадщини в установленому законом порядку, право розпоряджатися не переоформленими земельними частками (паями), громадян які померли (згідно додатку), залишити за сільською радою.

Пунктом 2 рішення вирішено: не переоформлені земельні частки (паї) надати в оренду строком до 1 року: ТзОВ "Райз-Захід", ФГ "Теслугівське", ФГ "Агро-V", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ТзОВ "Броди Агро", ТзОВ "Дубенський край", ТзОВ "Агрофірма-Трипілля" на території Козинської сільської ради Козинської об'єднаної територіальної громади, в разі виявлення спадкоємців та переоформлення спадщини до закінчення терміну дії договору внести зміни в даний договір за взаємною згодою сторін.

Зазначене рішення прийнято на підставі п. 34 ст.2 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 12 Земельного кодексу України, ст. 1285 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України "Про оренду землі".

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі зазначеного рішення між Радою та ТОВ "Райз-Захід" 20.01.2017 року укладено договір оренди землі, площею 30,32 га та 29,20 га категорія даної земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (а.с. 17).

Згідно п. 5 вищезазначеного договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 30,32 га становить 1 428 254 грн. 49 коп. та 29,20 га 805 355 грн. 16 коп.

Орендна плата, відповідно до п. 9 договору, становить 89 344 грн. 39 коп. в рік, що становить 4% від нормативної грошової оцінки паю.

Пунктом 8 договору сторонами визнано термін дії договору оренди землі 11 місяців.

Також, п. 42 договору визначено, договір набирає чинності після його підписання сторонами та його реєстрації.

Договір зареєстровано в Козинській сільській раді 20 січня 2017 року.

Відповідно до інформації Козинської сільської ради від 12.06.2017 року (а.с. 21), вищевказаний договір оренди укладений на земельні ділянки, які розташовані за межами населених пунктів.

Прокурор вважає, що Рада перевищила надані їй законом повноваження при прийнятті зазначеного рішення та укладенні договору оренди землі, та що зазначені дії порушують інтереси держави, в особі Радивилівської районної державної адміністрації, як органу уповноваженому передавати в оренду вказані у договорі земельні ділянки, у зв'язку із чим просить визнати незаконним та скасувати рішення Ради та визнати недійсним укладений з нею договір оренди землі.

Згідно з частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частиною 3 статті 2 Земельного кодексу України визначено, що об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

У відповідності до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Статтями 3 та 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. У разі подання заяв про виділення власників земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Тобто, в подальшому для осіб, які здійснюють оформлення державного акту на право приватної власності необхідно відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку. Однак вказаний обов'язок визначений лише для власників земельних часток. Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об'єктами земельних відносин і мають різний правовий режим. За своєю правовою природою поняття земельні частки (паї) не є тотожним земельними ділянками, а тому оренда земельної частки (паю) і оренда земельної ділянки мають суттєво різні якісні відносини, у випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом.

Відповідно до приписів статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельні ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно з пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відтак, законодавством передбачена можливість раціонального використання земельних часток до оформлення їхніми власниками правовстановлюючих документів з можливістю надходження коштів до бюджету. При цьому, оренда нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок не є сталою і не може забезпечити постійну площу орендованої земельної ділянки, оскільки земельні ділянки надаються на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок. З огляду на що, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Згідно з пунктом 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. Таким чином, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", а норми статті 791 Земельного кодексу України та статті 3 Закону України "Про оренду землі", відносно визначення об'єкта оренди - не поширюється на відносини щодо оренди земельної частки (паю). При цьому, спеціальним законодавством не визначено спеціального порядку передачі не витребуваних земельних ділянок (паїв) відповідним державним адміністраціям, з яким пов'язане виникнення права на розпорядження ними згідно зі статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Разом з тим, спеціальне законодавство України зі спірних правовідносин не містить прямої імперативної норми про те, що отримання не витребуваних (нерозподілених) паїв (часток) в оренду здійснюється на підставі затвердженої документації із землеустрою певного виду.

Станом на дату укладення спірного договору оренди землі від 20.01.2017 року власниками земельних часток (паїв) є фізичні особи, перелік яких зазначений в додатку до договору від 20.01.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, що земля, надана в оренду за спірним рішенням, виділена єдиним масивом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що об'єктом спірного договору є також невитребувані земельні частки (паї) розташовані на території Козинської сільської ради за межами населених пунктів. Разом з тим, така ділянка не належить до земель державної власності, а становить неуспадковану земельну частку (пай). Земельна ділянка має власника - фізичну особу (згідно додатку до договору).

Порядок використання невитребуваних земельних часток (паїв) регулюється спеціальними законодавчими актами - Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІV від 05.06.2003 р. та Порядком організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. N 122.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (редакція від 27.06.2015 року), нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно з пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. N 122 (редакція від 19.06.2015 року), нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

З аналізу положень ст.ст. 5 і 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", п.п.2,12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою КМ України від 04.02.2004р. №122 вбачається, що розпорядження нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянками (паями) з метою надання їх в оренду здійснюють сільські, селищні, міські ради чи райдержадміністрації в залежності від місця розташування таких ділянок, а саме за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради нерозподілені (невитребувані) земельні частки можуть передаватися в оренду в межах населених пунктів, а за рішенням районної державної адміністрації - за межами населених пунктів.

Статтею 19 Закону України "Про оренду землі" визначено, що особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов'язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки, тобто, у випадку якщо земельна ділянка (невитребуваний пай) входила до складу спадщини, то управління такою земельною ділянкою, за відсутності спадкоємців, має здійснювати сільська, селищна, міська рада.

Згідно ч. 5 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов'язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 1285 ЦК України у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що земельна ділянка, яка була предметом договору оренди прийнята спадкоємцями, або прийнято рішення суду про визнання вказаної земельної ділянки відумерлою спадщиною.

Таким чином, відповідно до вказаних норм законодавства особою яка вправі управляти спадщиною, а відтак і укладати договір оренди як орендодавець щодо невитребуваної земельної частки (паю) померлих громадян має бути сільська рада, в даному випадку Козинська сільська рада.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Проте, прокурором не було надано доказів на підтвердження наявності обставин, які б зумовлювали визнання протиправними рішення Козинської сільської ради від 20.01.2017 року № 111 в частині передачі ТОВ "Райз-Захід" в оренду не витребуваних земельних часток (паїв), зокрема, прийняття спірного рішення з перевищенням наданих законом повноважень, у зв'язку з чим в цій частині позову слід відмовити.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як було встановлено судом, що відповідно до пункту 1 спірного договору оренди землі від 20.01.2017 року орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Козинської сільської ради, розміром 30,32 га та 29,20 га (п. 2), вартістю 1 428 254 грн. 49 коп. та 805 355 грн. 16 коп. відповідно (п. 5), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом.

Згідно з пунктом 15 договору земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарських культур. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (п. 16).

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 № 119 затверджено Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), відповідно до пунктів 2-5 якого реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Для реєстрації договору оренди орендодавець подає особисто або надсилає поштою до відповідного виконавчого комітету органу місцевого самоврядування: договір оренди у двох примірниках; сертифікат на право на земельну частку (пай). Виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради перевіряє у дводенний термін подані документи, реєструє або готує обґрунтований висновок про відмову в реєстрації. Договір оренди реєструється у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв), що ведеться за формою згідно з додатком. Датою реєстрації договору оренди є дата внесення відповідного запису до цієї Книги. На обох примірниках договору оренди ставиться штамп із зазначенням дати реєстрації та номера запису, а також з підписом особи, яка зареєструвала договір.

Як встановлено судом, спірний договір зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок вчинено запис за № 1 від 20 січня 2017 року, що відповідає нормам чинного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини. Таким чином, при укладенні оспорюваного договору оренди сторони керувались законодавством, яке регулює передачу в оренду земельних часток (паїв): за наявності законного рішення органу державної влади, до компетенції якого входять повноваження щодо розпорядження відповідними земельними ділянками, а також на підставі досягнення згоди щодо всіх істотних умов відповідних договорів, що свідчить про відсутність підстав для визнання їх недійсними.

За відсутності порушень прав та інтересів держави та органу в особі якого звернувся з позовом прокурор, немає правових підстав для задоволення позову і доцільності у подальшому здійсненні аналізу правомірності та законності оспорюваного рішення Ради та укладеної нею договір оренди земельної частки (паю).

Що стосується вимоги про повернення Радивилівський РДА земельні частки (паї), площею 30,32 умовних кадастрових гектарів загальною вартістю 1 428 254 грн. 49 коп. та площею 29,20 умовних кадастрових гектарів загальною вартістю 805 355 грн. 16 коп., які розташовані на території Козинської об'єднаної територіальної громади Радивилівського району за межами населених пунктів, шляхом підписання актів прийому-передачі, то суд зазначає, що зазначена вимога є безпідставною, так як, про що встановлено судом в даному рішенні вище, зазначені земельні частки (паї) не є державною власністю і РДА не є органом, який вправі від імені держави здійснювати функції по розпорядженню ними.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

В статті 33 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті документи, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Заступник керівника Дубенської місцевої прокуратури звертаючись з даним позовом в інтересах держави в особі Радивилівської районної державної адміністрації не довів належними та допустимими доказами правомірність та ґрунтовність позову, а відтак позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на прокуратуру.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2017 р.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 6 примірників:

1 - до справи;

2-3 - позивачу рекомендованим (35600, м. Дубно, вул. І. Франка, 10; 35500, Рівненська обл., Радивилівський р-н, вул. І. Франка, 11);

4 - відповідачу-1 рекомендованим (35523, Рівненська обл., Радивилівський р-н, с. Козин, вул. Берестецька, 145);

5 - відповідачу-2 рекомендованим (35622, Рівненська обл., Дубенського р-н, с. Привільне, вул. Грушевського, 6);

6 - прокуратурі Рівненської області рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. 16-го Липня, 52).