ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 Справа № 917/1141/17

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", вул. Набережна перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094

до Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62", вул. Кіннозаводська, 2, с. Дібрівка, Миргородський район, Полтавська область, 37622

про стягнення 2440266,30 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін до перерви:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №7872-К-О від 28.12.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №2 від 28.10.2016 року

У судовому засіданні 05.09.2017 р. в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 19.09.2017 р. до 10 год. 30 хв..

Представники після перерви :

від позивача: ОСОБА_1, дов. №7872-К-О від 28.12.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №2 від 28.10.2016 року

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення з Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62" заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 2 440 266,30 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами за Кредитного договору № 99мл від 10.04.2006 року.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог останній посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобовязань.

Відповідач позов не визнає за мотивами відзиву № 51 від 01.09.2017 р. (вх. № 10995 від 05.09.2017 р.). В обґрунтування заперечень останній посилається на те, що зобовязання за Кредитним договором припинились, а тому підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом відсутні.

19.09.2017 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

10 квітня 2006 року між Позивачем - Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та Державним підприємством "Дібрівський Кінний Завод № 62" було укладено Кредитний договір № 99мл (далі - Кредитний договір), згідно якого Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 2 000 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 9 червня 2006 року.

Відповідно до умов п. 4.2 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник (відповідач) зобовязувався сплачувати Банку (позивачу) проценти за користування кредитом у розмірі 19 % річних, а у разі порушення позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту в розмірі 38 % річних від суми непогашеного кредиту.

За даними позивача відповідач взятих на себе зобов'язань з оплати кредиту належним чином не виконував, що змусило позивача звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів до Господарського суду Полтавської області.

26.12.2006 р. Господарським судом Полтавської області було винесено рішення у справі № 8/442, яким позовні вимоги ЗАТ КБ "ПриватБанк" задоволено та стягнуто з Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62" на користь Позивача заборгованість станом на 28.11.2006 р. в розмірі 1 885 000,00 грн., 351 482,76 грн. - відсотків за користування кредитом, 167 022,07 грн. - пені, 22 837,33 грн. - витрат по оплаті державного мита, 118,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Оскільки рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 8/442 в установленому законом порядку відповідно до ст. 85 ГПК України 06.01.2007 р. набрало законної сили, на виконання вищезазначеного рішення Господарським судом Полтавської області було видано відповідний наказ про примусове виконання вказаного рішення.

Даний Наказ Позивачем було пред'явлено до виконання до ВДВС Миргородського МРУЮ.

20.11.2008 р. в рамках виконавчого провадження № 9977360 Підрозділом примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області було винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження.

Рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 8/442 про стягнення з Державного підприємства "Дібрівський Кінний Завод № 62" заборгованості за кредитом, не було виконано ні в добровільному, ні в примусовому порядку.

В подальшому ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.12.2009 р. обов'язок по відшкодуванню 255 000,00 грн. заборгованості по кредиту було покладено на ДП"Сільськогосподарське підприємство ім. Іваненка".

Враховуючи викладене позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62" про стягнення заборгованості за період з 28.11.2006 р. по 23.07.2013 р. по кредитним договором № 99мл від 10 квітня 2006 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі 554/13813/13-ц від 21.03.2014 року позовні вимоги ПАТ "ПриватБанк" задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_3 1 000,00 грн., з Державного підприємства "Дібрівський Кінний Завод № 62" заборгованість за період 28.11.2006 р. по 23.07.2013 р. по Кредитному договору в сумі 8 388 561, 82 грн. та судові витрати в розмірі 3 441,00 грн.. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2014 р. вказане рішення було змінено, а саме : з Державного підприємства "Дібрівський Кінний Завод № 62" стягнуто заборгованість за Кредитним договором в сумі 3 187 274,30 грн. (в тому числі : 2 604 313,77 грн. відсотки та 582 960,53 грн. пеня); в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 22.04.2015 р. рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2014 р. у справі № 554/13813/13-ц залишено без змін.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд приймає як преюдиційні встановлені вищезазначеними судовими рішеннями факти щодо розміру та періоду прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань.

За даними позивача, Постановою в.о. заступника начальника ГУЮ в Полтавській області - начальника відділу ДВС від 19.11.2008 року виконавче провадження по виконанню наказу № 8/442 від 06.01.2007 року було передано з ВДВС Миргородського МРУЮ до ППВР ВДВС ГУЮ у Полтавській області і до теперішнього часу рішення по справі № 8/442 не виконано ні в добровільному ні в примусовому порядку. Крім того, ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області 06.03.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 05.11.2014 року по справі № 554/13813/13-ц. Пізніше, постановою від 01.11.2016 року виконавчий документ по справі № 554/13813/13-ц було повернуто стягувачеві (позивачу), а рішення не виконано.

На підтвердження вищевикладеного, позивач надав суду копію постанови від 20.11.2008 р. та копію постанови від 01.11.2016 р. (а.с. 59-60).

Враховуючи вищевикладене та вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 2 440 266,30 грн. за період з 24.07.2013 р. по 30.06.2017 р., що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами за Кредитного договору № 99мл від 10.04.2006 року.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (Інформаційний лист ВГСУ від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 20.12.2010 р. № 10/25, від 04.07.2011 р. № 13/210/10, від 12.09.2011 р. № 6/433-42/183, від 14.11.2011 р. № 12/207, від 23.01.2012 р. № 37/64.

Як вже зазначалось судом у описовій частині даного рішення, з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.12.2006 р. з відповідача було стягнуто на користь банку, зокрема, 1 885 000 грн. заборгованості тіла кредиту.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.12.2009 р. обов'язок по відшкодуванню 255 000,00 грн. було покладено на ДП "Сільськогосподарське підприємство ім. Іваненка".

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що як на час звернення з даним позовом до суду так і на момент винесення даного рішення, ні рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 8/442 від 26.12.2006 р., а ні рішення Апеляційного суду Полтавської області у справі № 554/13813/13-ц не виконано.

Умовами кредитного договору між сторонами (розділ 4) передбачено обов'язок відповідача сплачувати відсотки за користування кредитом до дати погашення кредиту

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача, щодо стягнення з відповідача 2 440 266,30 грн. відсотків за період з 24.07.2013 р. по 30.06.2017 р., які нараховані позивачем за користування неповернутих відповідачем кредитних коштів у розмірі 1 630 000,00 грн..

Даючи оцінку правомірності стягнення відсотків, суд враховує умови укладеного між сторонами кредитного договору.

Зокрема п. 5.7 Кредитного договору сторони встановили строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій тривалістю у 5 років, що не суперечить вимогам ст. 259 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 3 частини першої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення відповідача щодо неправомірності заявлених позивачем вимог по даній справі, судом не приймаються як обґрунтовані, оскільки останній довільно та на власний розсуд тлумачить зміст ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 440 266,30 грн. відсотків за користування кредитом за період з 24.07.2013 р. по 30.06.2017 р., підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні з даним позовом покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 35, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62", вул. Кіннозаводська, 2, с. Дібрівка, Миргородський район, Полтавська область, 37622), ідентифікаційний код юридичної особи 31622837 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094) ідентифікаційний код юридичної особи 14360570 2 440 266,30 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом та 36 603,99 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.09.2017 р.

Суддя О.М.Тимощенко

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.