РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Справа № 906/457/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 довіреність в справі;

відповідача - ОСОБА_2;

третьої особи - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду Житомирської області від 02.08.2017 у справі № 906/457/17 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5

про стягнення 45665,61 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Житомирської області від 02.08.2017 у справі № 906/457/17 (суддя Тимошенко О.М.) у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 про стягнення 45665,61 грн., відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що до комунальних послуг не відносяться послуги з користування місцями розташування рекламних засобів та відеоспостереження. Зважаючи на те, що сторони не передбачили у договорі обов'язок орендаря відшкодовувати такі послуги, позивачем не надано доказів вираження потреби відповідача у цих послугах та фактичного надання йому таких послуг, не доведено факту та розміру понесених витрат позивачем за ці послуги, Акти надання таких послуг відповідачем не підписані, дана вимога позивача по відшкодуванню їх вартості є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про оплату використаної електроенергії суд першої інстанції зазначає, що всупереч п.4.1.1 договору, позивачем не надано суду доказів понесення витрат на оплату рахунків за електроенергію та розрахунку вартості спожитої відповідачем електроенергії, не надано їх і відповідачу, про що зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні.

Самі рахунки-розшифровки на сплату електроенергії, що подані позивачем не підтверджують, а ні споживання електроенергії відповідачем чи позивачем, а ні їх оплати позивачем, крім того, вказані рахунки виставлені постачальником електроенергії - ПАТ "Д ТЕК Дніпрообленерго" одержувачу - ТОВ "Басті Груп", а не позивачу.

Враховуючи викладене, вимога про сплату відповідачем за електроенергію заявлено безпідставно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі та скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 02.08.2017 року по справі №906/457/17 про стягнення 45665,61 грн. та винести нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.08.2017, колегією суддів у складі: головуюча суддя Гудак А.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 21.09.2017.

20.09.2017 на адресу суду від ФОП ОСОБА_2 надійшов відзив в якому просить суд залишити без змін рішення господарського суду Житомирської області від 02.08.2017 по справі № 906/457/17, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 без задоволення.

21.09.2017 на адресу суду від позивача подане клопотання про долучення до матеріалів справи №906/407/17 безкоштовний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 21.09.2017 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задовольнити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні 21.09.2017 відповідач апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі, вважає рішення господарського суду Житомирської області від 02.08.2017 у справі № 906/457/17 законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 21.09.2017 третя особа, своїх представників не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Статтею 27 ГПК встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами i несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави i предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні 21.09.2017, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 02.08.2017 у справі № 906/457/17 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (орендодавець), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди №2016-54/3(а.с.52-54).

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування - для використання в своїй господарській діяльності - магазин непродовольчих товарів-нежитлове приміщення №3, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 та має такі характеристики: літ. А-6 приміщення 3 цок., поз.1,1; 1 поверх, поз 2-5. Загальна орендована площа приміщення складає 122,7 кв.м.; згідно із проектно-техничною документацією (технічним паспортом), виготовленим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 11.07.2012, надалі за текстом - приміщення або об`єкт оренди, а також орендар зобов`язується сплачувати орендну плату на умовах, визначених цим договором.

Приміщення передається в оренду на термін з 26 квітня 2016 по 31 березня 2019 включно, надалі за текстом - строк оренди, починаючи з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення, надалі за текстом - акт№1( п. 3.1 договору).

Згідно п. 3.2 договору, після закінчення строку оренди орендна плата та інші платежі, передбачені цим договором не нараховуються окрім випадку не звільнення приміщення орендарем. У цьому випадку орендна плата нараховується у подвійному розмірі до часу фактичного звільнення приміщення орендарем.

Пунктом 3.4 договору сторони передбачили, що після закінчення або дострокового припинення дії договору, орендар повертає орендодавцеві приміщення за актом приймання-передачі приміщення, надалі за текстом - акт №2, у стані, не гіршому від того, в якому приміщення перебувало на дату підписання цього договору, враховуючи нормальний знос протягом строку оренди та зміни у зв`язку з проведенням робіт з поліпшення як зазначено в пункті 5.1. цього договору.

До передачі приміщення будь-то за актом №1 або за актом №2, орендодавець та орендар спільно перевіряють приміщення на предмет будь-якого пошкодження та/або недоліків. Стан приміщення на дату передачі фіксується сторонами в акті №1 та акті « 2. В разі закінчення, дострокового припинення або зменшення на умовах цього договору строку оренди, зобов`язання сторін в частині взаємних розрахунків мають бути виконані не пізніше дати підписання сторонами акту №2, якщо сторонами не обумовлені інші строки(п. 3.5 договору).

Згідно п. 4.1.1 договору, орендодавець розраховує розмір відшкодування вартості комунальних послуг та електроенергії, виходячи з вартості фактично спожитих орендарем комунальних послуг та електроенергії, на підставі чого виставляє рахунок (рахунки) з одночасним надання розрахунку їх вартості. Орендодавець зобов`язаний долучати сплачені рахунки та квитанції відповідних підприємств-постачальників в якості додатків до виставленого рахунку (рахунків).

Відповідно до п. 4.3.1 договору, оплата або відшкодування витрат на оплату комунальних платежів здійснюється орендарем окремо не пізніше 10 числа кожного місяця за попередній місяць оренди.

Факт здійснення відшкодування витрат по наданню комунальних, експлуатаційних послуг, споживанню електроенергії за цим договором підтверджується відповідним актом(-ами) підписаним сторонами. Акти щодо відшкодування витрат по наданню комунальних, експлуатаційних послуг, споживанню електроенергії орендодавці повинні надати орендареві разом з рахунком (рахунками), вказаними у п.4.1.2 цього договору (п.4.5 договору).

Орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором своєчасно, в повному обсязі, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 8.1 договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх печатками і діє по « 31» березня 2019 р. включно. Датою підписання є дата, зазначена на першому аркуші договору.

Пунктами 8.3, 8.3.1, 8.3.2 договору передбачено, що цей договір припиняє свою дію за наявності хоча б однієї з наступних обставин: закінчення строку оренди, зазначеного у пункті 8.1 договору; наявність письмової згоди сторін про дострокове припинення дії чи дострокове розірвання у випадках, встановлених пунктом 8.4 договором.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками сторін.

Відповідно до акту прийому-передачі №1 до договору оренди №2016-54/3 від 11.04.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв наступну нерухомість (приміщення): місце знаходження: АДРЕСА_1, загальною площею 122,7 кв.м.(а.с. 80).

14.08.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (орендодавець), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено додаткову угоду №1 до договору оренди №2016-54/3 від 11.04.2016, якою сторони вирішили достроково розірвати 15 серпня 2016 року договір оренди нежитлового приміщення №2016-54/3 від 11 квітня 2016 року. Ця додаткова угода набуває чинності з моменту його підписання. (а.с.81).

Дана угода підписана сторонами та скріплена печатками.

15.08.16 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 повернуто Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6, Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 орендоване приміщення, що підтверджується Актом приймання-передачі №2 до договору оренди №2016-54/3 від 11.04.2016 (а.с.82).

Поряд з цим, позивач зазначає, що заборгованості по сплаті за оренду приміщення у відповідача немає, однак станом на 15.08.2016 за відповідачем існує заборгованість за надані комунальні послуги в розмірі 45665,61 грн., а саме: за використану електроенергію, за користування місцями розташування рекламних засобів та за послуги відеоспостереження, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідно до витягу №36185900 від 09.11.2012, приміщення - магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 3 знаходиться у приватній власності у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 22.10.2012 видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради(а.с. 55).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Згідно зі ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 ЦК України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підтвердження наданих комунальних послуг позивачем надано ряд наступних рахунків-фактур, розрахунків та актів: рахунок-фактура №9-Ав000005 від 20.05.2016 на суму компенсації комунальних витрат за квітень, травень 2016 в розмірі 14825,54 грн.; розрахунок до рахунку-фактурі №9-Ав000005 від 20.05.2016; акт надання послуг №2124 від 30.04.2016 укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради на суму 592,42 грн. за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів; акт №5-0000157 здачі-прийняття робіт (надання послуг) між ФОП ОСОБА_4 та ТзОВ «АРБАТ НА МОСКОВСЬКІЙ» на суму 5583,33 грн. за послуги відеоспостереження; Рахунок-розшифровка №111/64-32/11/4/1 від 18.04.2016 за квітень 2016 на суму 92224,62 грн., за яким постачальник електроенергії ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», а одержувач ТзОВ «БАСТІГРУП»; акт №9-00000069 здачі-прийняття робіт (надання послуг) компенсації комунальних витрат за квітень 2016 на суму 2163,33 грн.; рахунок-розшифровка №111/64-32/11/5/1 від 18.05.2016 за травень 2016 на суму 83399,62 грн., за яким постачальник електроенергії ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», а одержувач ТзОВ «БАСТІГРУП»; акт №5-0000158 здачі-прийняття робіт (надання послуг) укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТзОВ «АРБАТ НА МОСКОВСЬКІЙ» на суму 5583,33 грн. за послуги відеоспостереження; акт надання послуг №2581 від 31.05.2016 укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради на суму 592,42 грн. за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів; акт №9-00000070 здачі-прийняття робіт (надання послуг) компенсації комунальних витрат за травень 2016 на суму 12662,21 грн.; рахунок-фактура №9-Ав000006 від 24.06.2016 на суму компенсації комунальних витрат за червень 2016 в розмірі 12417,58 грн.; розрахунок до рахунку-фактурі №9-Ав000006 від 24.06.2016; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №39 від 30.06.2016 складений між ФОП ОСОБА_4 та Комунальним підприємством «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів відповідно рішенню міської ради 18.02.2004 №29/15 на суму 592,42 грн.; акт №5-0000159 здачі-прийняття робіт (надання послуг) укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТзОВ «АРБАТ НА МОСКОВСЬКІЙ» на суму 5583,33 грн. за послуги відеоспостереження; рахунок-розшифровка №111/64-32/11/6/1 від 18.05.2016 за червень 2016 на суму 110400,23 грн., за яким постачальник електроенергії ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», а одержувач ТзОВ «БАСТІГРУП»; акт №9-00000072 здачі-прийняття робіт (надання послуг) між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 компенсації комунальних витрат за червень 2016 на суму 12417,58 грн.; рахунок-фактура №9-Ав000014 від 15.08.2016 на суму компенсації комунальних витрат за липень, серпень 2016 в розмірі 18422,49 грн.; розрахунок до рахунку-фактурі №9-Ав000014 від 15.08.2016; рахунок-розшифровка №111/64-32/11/7/1 від 18.07.2016 за липень 2016 на суму 118961,87 грн., за яким постачальник електроенергії ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», а одержувач ТзОВ «БАСТІГРУП»; акт №5-0000160 здачі-прийняття робіт (надання послуг) укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТзОВ «АРБАТ НА МОСКОВСЬКІЙ» на суму 5583,33 грн. за послуги відеоспостереження; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №589 від 31.07.2016 складений між ФОП ОСОБА_4 та Комунальним підприємством «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів відповідно рішенню міської ради 18.02.2004 №29/15 на суму 592,42 грн.; акт №9-00000074 здачі-прийняття робіт (надання послуг) між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 компенсації комунальних витрат за липень 2016 на суму 12375,01 грн.; рахунок-розшифровка №111/64-32/11/8/1 від 18.07.2016 за серпень 2016 на суму 126311,27 грн., за яким постачальник електроенергії ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», а одержувач ТзОВ «БАСТІГРУП»; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1183 від 31.08.2016 складений між ФОП ОСОБА_4 та Комунальним підприємством «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів відповідно рішенню міської ради 18.02.2004 №29/15 на суму 592,42 грн.; акт №5-0000161 здачі-прийняття робіт (надання послуг) укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТзОВ «АРБАТ НА МОСКОВСЬКІЙ» на суму 5583,33 грн. за послуги відеоспостереження; акт №9-00000075 здачі-прийняття робіт (надання послуг) між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 компенсації комунальних витрат за серпень 2016 на суму 6047,48 грн. (а.с. 9-34).

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

В той же час, за правилами статей 13, 14 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», сторони можуть домовитись і про надання додаткових послуг, вартість яких визначається домовленістю сторін (третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Однак, колегією суддів встановлено, що жодною умовою договору оренди №2016-54/3 від 11.04.2016 не передбачено компенсація відповідачем витрат за послуги за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів відповідно до рішення міської ради від 18.02.2004 №29/15, та за послуги відеоспостереження, надані позивачу іншими особами.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до комунальних послуг не відносяться послуги з користування місцями розташування рекламних засобів та відеоспостереження. Зважаючи на те, що сторони не передбачили у договорі обов'язок орендаря відшкодовувати такі послуги, позивачем не надано доказів у потребі відповідача у даних послугах та фактичного надання йому таких послуг. Акти надання таких послуг відповідачем не підписані, дана вимога позивача по відшкодуванню їх вартості є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Поряд з цим, колегію суддів встановлено наявність в матеріалах справи договору №Н11/05/16-1 про надання послуг з централізованого спостереження за системою охоронно-тривожної сигналізації від 11.05.2016 укладеного між Приватним підприємством «Леон» (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) відповідно до п. 1.1 якого, замовник здає в технічному справному стані, а виконавець приймає під нагляд систему охоронно-тривожної сигналізації, встановлену на об`єкті замовника, якій знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що тим самим спростовує наявність потреби відповідача у послузі відеоспостереження.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за оплату електроенергії колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4.1.1 договору оренди №2016-54/3 від 11.04.2016, орендодавець зобов`язаний долучати сплачені рахунки та квитанції відповідних підприємств-постачальників в якості додатків до виставленого рахунку (рахунків).

Колегією суддів встановлено, що в матеріалами справи відсутні рахунки та квитанції відповідних підприємств-постачальників, а саме: ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», або ТзОВ «БАСТІГРУП», які направлені на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та докази їх отримання позивачем.

Додані позивачем рахунки-розшифровки в яких зазначені в якості постачальника ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та в якості одержувача ТзОВ «БАСТІГРУП» не є належним та допустимим доказом в розумінні п.4.1.1 договору оренди №2016-54/3 від 11.04.2016.

Окрім того, в силу вимог Закону України „Про житлово-комунальні послуги", названі послуги надаються на підставі договорів, укладених зі споживачами цих послуг. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», або ТзОВ «БАСТІГРУП» було укладено договір про надання комунальних послуг на приміщення за адресою: АДРЕСА_1, суду першої та апеляційної інстанції надано не було.

Отже, правові підстави для сплати вартості наданої електроенергії за період квітень-серпень 2016 згідно договору оренди №2016-54/3 від 11.04.2016 у відповідача були відсутні, а тому висновок суду першої інстанції про те, що вимога про сплату відповідачем за електроенергію заявлено безпідставно, є обґрунтованим та підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що додані позивачем до апеляційної скарги квитанції ТзОВ «БАСТІГРУП» до прибуткового касового ордера №37 від 29.04.2016, №38 від 31.05.2016, №39 від 30.06.2016, №40 від 29.07.2016, №41 від 31.08.2016, №42 від 29.04.2016, №43 від 31.05.2016, №44 від 30.06.2016, №45 від 29.07.2016, №46 від 31.08.2016, які свідчать про відшкодування послуг електропостачання ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5(а.с.118-120) не були предметом дослідження у суді першої інстанції та не підтверджують, що послуги електропостачання надані саме для приміщення магазину непродовольчих товарів - нежитлове приміщення №3, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, орендованого відповідачем.

У відповідності до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції обмежений у прийнятті додаткових доказів, які вправі приймати лише за умови, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього та не вказав причини які унеможливлювали їх подання суду першої інстанції.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що докази оплати позивачем використаної електроенергії планувались бути надані суду у судовому засіданні представником третьої особи та представником позивача та унеможливлення явки представників позивача та третьої особи в судове засідання через транспортну недоступність, відхиляються колегією суддів як не обґрунтовані та не підкріплені належними доказами.

Також, колегією суддів спростовується твердження позивача про те що для подання до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції не залишилось часу, так як матеріалами справи встановлено що 30.05.2017 порушено провадження у справі №906/457/17, а рішення суду по дані справі прийнято 02.08.2017, що становить 2 місяці часу для використання прав та обов`язків сторони передбачених ст. 22 ГПК України.

Частиною 3 ст. 22 ГПК України встановлено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Таким чином, при заявлені в апеляційній скарзі відповідних клопотань позивачем не було зазначено жодного вмотивованого обґрунтування неможливості надання даних документів під час розгляду справи у суді першої інстанції, як обов'язкової підстави прийняття судом апеляційної інстанції додаткового доказу, що в свою чергу є порушенням вимог статті 101 ГПК України та є підставою для відмови в їх задоволенні.

Таким чином, додані скаржником до апеляційної скарги квитанції до прибуткових касових ордерів, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжні доручення (а.с.118-141) не приймаються апеляційним судом, як доказ у справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що не зазначення номерів лічильника, відсутність реєстраційного номеру у квитанціях про місячний розмір споживання електроенергії, розрахунку спожитої електроенергії відповідачем, не може бути підставою для задоволення позову в частині стягнення відшкодування послуг по електропостачанню, оскільки зазначені суми в квитанціях не підтверджені належними та допустимими доказами згідно ст. 34 ГПК України, які знаходяться у матеріалах справи №906/457/17.

Слід також зазначити, що розрахунки позивача стосовно електроенергії не здійснені на підставі даних приладів обліку та інформації щодо обсягу спожитої електроенергії у кВт.

Позивач не підтвердив належними доказами надані відповідачу розрахунки, не привів інших даних щодо спожитої електроенергії безпосередньо відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст. 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У постанові від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У постанові від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Виходячи зі змісту ст. ч. 3 ст. 43 ГПК України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та обставинами справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з'ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 02.08.2017 у справі № 906/457/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.