ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 вересня 2017 р. Справа № 918/530/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "КРОНА"

до відповідача ОСОБА_1 спілки "Рівненщина"

про стягнення в сумі 323 406, 18 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводів з підстав визначених статтею 20 ГПК України не заявлено.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "КРОНА" (надалі Позивач або ПрАТ "Страхова компанія "КРОНА") звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" (надалі Відповідач або КС "Рівненщина") в якому просить стягнути пені в сумі 39510,04 грн. з 26.07.2016 р. 26.07.2017 року, інфляційні в сумі 271552,59 грн. з 02.09.2014 р. по 26.07.2017 р. та 3 % річних в сумі 12283,55 грн. з 02.09.2014 р. по 26.07.2017 р. на загальну суму 323 406, 18 грн. у зв'язку з невиконанням Договорів строкового депозитного вкладу № 175 від 14.02.2007 року та № 479 від 03.03.2009 року, за період з 02 вересня 2014 року по 26 липня 2017 року.

Свої вимоги Позива обґрунтовує наступним.

03.03.2009 року між Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "КРОНА", що в подальшому змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "КРОНА" (Вкладник) та ОСОБА_1 спілкою "Рівненщина" (Спілка) було укладено Договір строкового депозитного вкладу № 479, за яким Вкладник розмістив на депозит грошові кошти у сумі 80000,00 грн. за ставкою 16% річних строком до 26 червня 2009 року. Строк дії Договору неодноразово продовжувався на підставі Додаткових угод: №1 від 16.06.2009 року до 28.12.2009 р., процентна ставка - 19 %; №2 від 28.12.2009 року до 29.03.2010 р., процентна ставка - 19 %. Відтак, строк дії Договору, з урахуванням додаткових угод, закінчився 29 березня 2010 року.

Проте, в порушення своїх договірних зобов'язань Спілка здійснила частковий розрахунок за Договором № 479 від 03 березня 2009 року, у звязку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 80000,00 грн. та заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 8843,70 грн. А всього 88843,70 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області позовні вимоги ЗАТ "СК "КРОНА" про стягнення заборгованості від 03 серпня 2010 року у справі №20/100 задоволено частково: стягнуто на користь позивача 80000,00 грн. основного боргу, 8843,70 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 3565,21 грн. пені, 522,80 грн. річних, витрати по держмиту та інформаційно-технічному забезпеченню. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2010 року рішення Господарського суду Рівненської області від 03 серпня 2010 року у справі 20/100, залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

10 березня 2011 року Господарським судом Рівненської області винесено рішення у справі №5019/135/11, яким стягнуто зі Спілки на користь ЗАТ «СК «КРОНА» 4622,31 грн. пені, 1599,19 грн. 3% річних за період з 18 листопада 2009 року по 16 грудня 2010 року, 731,44 грн. інфляційних за період з 18 листопада 2009 року по 16 грудня 20110 року, та державне мито.

9 серпня 2011 року Господарським судом Рівненської області винесено рішення у справі №5019/1594/11, яким стягнуто з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" на користь ПрАТ "СК "КРОНА" 1518,86 грн. 3% річних за період з 17 грудня 2010 року по 12 липня 2010 року, 5241,78 інфляційних за період з 17 грудня 2010 року по 12 липня 2011 року, та державне мито.

10 листопада 2014 року, Господарський суд Рівненської області виніс рішення у справі 918/1401/14, про стягнення з ОСОБА_1 спілки "Рівненщини" на користь ПрАТ СК "КРОНА" 9746,71 грн., 3% річних, 19877,28 грн. інфляційних за період з 12 липня 2012 року по 01 вересня 2014 року та 1823,90 грн. судового збору.

14 лютого 2007 року між ЗАТ "Страхова компанія "КРОНА", що в подальшому змінило назву на ПрАТ "СК "КРОНА" (надалі - Вкладник) та ОСОБА_1 спілкою "Рівненщина" (надалі - Спілка) було укладено Договір строкового депозитного вкладу № 175, за яким вкладник розмістив на депозит грошові кошти у сумі 70000,00 грн. за ставкою 15% річних строком до 15 серпня 2007 року. Строк дії Договору неодноразово продовжувався на підставі Додаткових угод: б/н від 15 серпня 2007 року до 14.02.2008 р., процентна ставка - 15 %; №1 від 15 лютого 2008 року до 15.08.2008 р., процентна ставка - 15 %; №2 від 15 серпня 2008 року до 16.02.2009 р., процентна ставка - 15 %; №3 від 09 лютого 2009 року до 16.06.2009 р., процентна ставка - 15 %; №4 від 16 червня 2009 року до 16.12.2009 р., процентна ставка - 19 %; №5 від 16 грудня 2009 року до 16.03.2010 р., процентна ставка - 19 %. Відтак, строк дії Договору, з урахуванням додаткових угод, закінчився 16 березня 2010 року.

Проте, в порушення своїх договірних зобовязань Спілка здійснила частковий розрахунок за Договором № 175 від 14 лютого 2007 року, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 69570,00 грн. та заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 6743,83 грн. А всього 76313,83 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області позовні вимоги ЗАТ "СК "КРОНА" про стягнення заборгованості від 27 липня 2010 року у справі №2/96 задоволено частково і стягнуто на користь Позивача 69570,00 грн. основного боргу, 6743,83 грн. відсотків, 3636,97 грн. пені, 533,15 грн. річних, 804,84 грн. за сплату державного мита та 227,98 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2010 року рішення Господарського суду Рівненської області від 27 липня 2010 року у справі №2/96, залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

01 березня 2011 року Господарським судом Рівненської області винесено рішення у справі №5019/134/11, яким стягнуто з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" на користь ЗАТ "СК "КРОНА" 3549,12 грн. пені за період з 10 червня 2010 року по 19 вересня 2010 року, 1373,65 грн. 3% річних за період з 10 червня 2010 року по 14 січня 2011 року, 3205,18 грн. інфляційних за період з 17 березня 2010 року по 14 січня 2011 року, та державне мито.

25 серпня 2011 року Господарським судом Рівненської області винесено рішення у справі №5019/1598/11, яким стягнуто з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" на користь ПрАТ "СК "КРОНА" 1122,75 грн. 3% річних за період з 15 січня 2011 року по 12 липня 2010 року, 4502,52 грн. інфляційних за період з 15 січня 2011 року по 12 липня 2011 року, та державне мито.

10 листопада 2014 року, Господарський суд Рівненської області виніс рішення у справі 918/1401/14, про стягнення з ОСОБА_1 спілки "Рівненщини" на користь ПрАТ "СК "КРОНА" 9746,71 грн, 3% річних, 19877,28 грн. інфляційних за період з 12 липня 2012 року по 01 вересня 2014 року та 1823,90 грн. судового збору.

Сплата пені на підставі ч. 3 ст. 549 ЦК та сплата трьох процентів річних за ст. 625 цього Кодексу, на думку позивача, повинні бути застосовані до Відповідача як відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Саме тому, 04 вересня 2012 року Господарським судом Рівненської області винесено рішення у справі №5019/1174/12, яким позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" на користь ПрАТ "СК "КРОНА" 2665,31 грн. 3% річних за договором №175 та 2289,41 грн. 3% річних за Договором №479 відповідно за період з 13 липня 2011 року по 11 липня 2012 року, а також судовий збір.

10 листопада 2014 року Господарським судом Рівненської області було винесено рішення у справі №918/1401/14, яким позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" на користь ПрАТ "СК "КРОНА" 9746,71 грн. 3% річних, 19877,28 грн. інфляційних за Договором №479 та №175 за період з 12 липня 2012 року по 01 вересня 2014 року та 1823,90 грн. судового збору.

Таким чином, Позивач має право на стягнення штрафних санкцій починаючи з 02 вересня 2014 року.

Враховуючи, що попередніми рішеннями судів з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" було стягнуто суму основного боргу, відсотків та штрафні санкції по 01 вересня 2014 року, ПрАТ "СК "КРОНА" звертається до суду про стягнення індексу інфляції та 3% річних за період з 02 вересня 2014 року по 20 липня 2017 року виходячи з наступного.

Загальний розмір вимог позивача до відповідача за судовими рішеннями склав 245 256, 94 грн.

У ході примусового виконання судових рішень з боржника на користь ПрАТ "СК "КРОНА" стягнуто з червня 2011 р. по червень 2017 р. 65797,88 грн., що підтверджується відповіддю Рівненської ВДВС, стосовно залишку заборгованості КС "Рівненщини" по зведеним провадженням перед ПрАТ "СК "КРОНА". Під час примусового виконання судового рішення у повному обсязі боржником було погашено борг за наказом №5019/135/11, наказом №5019/1594/11, наказом v №5019/134/1Т, наказом №5019/1598/11; наказом №5019/1174/12. Наказ №918/1401/14 виконано частково, та стягнуто 1823,90 судового збору та 1093,32 інфляційних та 3% річних. Таким чином, оскільки основний борг ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" перед ПрАТ "СК "КРОНА" за Договорами строкового депозитного вкладу № 479 та № 175 з врахуванням відсотків, але без врахування штрафних санкцій становить 207 054,79 грн., залишок заборгованості складає 141 256,91 грн. (207 054,79 сума основного боргу - 65797,88 грн. сума стягнутого основного боргу).

ПрАТ "СК "КРОНА" вважає, що ОСОБА_1 спілка "Рівненщина" за законом має відшкодувати індекс інфляції, а також 3% річних за період з 02 вересня 2014 року (день, наступний за днем вказаним у попередньому судовому рішенні)по 26 липня 2017 року. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 271 552,59 грн., загальна сума процентів за договором складає 12 283,55 грн., загальна сума пені за договором складає 39 510, 04 грн. Таким чином, загальна сума штрафних санкцій становить 323 406,18 грн.

Позивачем до суду надано пояснення стосовно розміру пені, відповідно до якого останній зазначає, що до правовідносини між Позивачем та Відповідачем застосовується положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно ст. 4 якого, до обрахування пені може застосовуватися позовна давність терміном у три роки. При написанні позовної заяви Позивач взяв до уваги ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2012 року, яка містить висновок про те, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно із ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами ст. 253 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок та нараховується за кожен день у межах позовної давності за основною вимогою. Таким чином, загальна сума пені за договором складає 39 510,04 грн., яку Позивач просить стягнути з Відповідача.

Разом з тим, Позивач зазначає, що на сьогоднішній день, саме не сплаченими є суми основних боргів по 2 рішенням (у розмірі 141 256,91 грн.), решта сум вже погашена (погашеними є суми по процентам, інфляціям, судовим витратам). Тому, Позивач вважає, що правильно нарахував сплату процентів, інфляційних на залишок заборгованості по основному боргу і тому, положення абз. 4 п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 року не можуть бути застосовані до даних правовідносин між сторонами. Оскільки основне зобовязання і досі ще не виконане. Позивач має право вимагати сплати по основному зобовязанню пені, процентів та інфляції.

До господарського суду від Відповідача надійшов письмовий відзив, в якому останній заперечує проти позовних вимог та просить: відмовити ПАТ "СК "Крона" у стягненні боргу в сумі 141256,91 грн., що є в позовній заяві складовою інфляційних витрат і вже стягнута рішеннями Господарського суду Рівненської області від 27.07.2010 року у справі № 2/96, від 03.08.2010 року у справі № 20/100 та від 10.11.2014 року у справі № 918/1401/14; застосувати строки позовної давності та відмовити у стягненні пені; відмовити у стягненні інфляційних та 3 % річних у зв'язку з невірним їх розрахунком.

Крім того, до суду від Відповідача надійшла окрема заява про застосування строків позовної давності, в якій останній просить застосувати строки позовної давності та відмовити ПрАТ "Страхова компанія "КРОНА" у стягненні пені в повному обсязі.

До суду від Позивача надійшло письмове пояснення та зменшення частини позовних вимог, відповідно до якого просить прийняти новий розрахунок пені, інфляції та процентів з урахуванням погашеної суми Відповідачем від 30.08.2017 року у розмірі 1416,19 грн., за яким стягнути на користь Позивача суми пені за період з 02.09.2016 р. по 26.07.2017 р. у розмірі 34 590,12 грн., суми процентів за період з 02.09.2014 р. по 26.07.2017 р. у розмірі 12 160,40 грн. та суми інфляційних нарахувань за період з 02.09.2014 р. по 26.07.2017 р. у розмірі 269 367,76 грн., всього на загальну суму 316 118,28 грн. Крім того, Позивач просить суд розглянути матеріали справи, без участі представника Позивача.

Дана заява подана на підставі ст. 22 ГПК України, відповідає вимогам закону, а відтак прийнята судом до розгляду.

Представник Позивача в судове засідання 19.09.2017 року не з'явився. В поданих поясненнях просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання 19.09.2017 року не з'явився, до господарського суду повернулися ухвали суду про порушення провадження у справі та про виправлення описки в ухвалі стосовно призначення розгляду справи, які направлялися на адресу відповідача, вказану в позовній заяві, з відміткою поштового відділення "За закінченням терміну зберігання". Проте, ухвалу суду від 15.08.2017 року про відкладення розгляду справи, було отримано відповідачем 18.08.2017 р., що підтверджується підписом представника Відповідача - Котнюк, на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

Разом з тим, з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 31.07.2017 року вбачається, що місцезнаходження Відповідача є - 33014, Рівненська область, м. Рівне, вул. Княгині Ольги, буд. 9, (а.с. 72-78).

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того, частиною першою статті 64 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Крім того, про обізнаність відповідача з датою розгляду справи свідчить його ознайомлення з матеріалами справи 28.08.2017 р. (а.с. 85).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору та можливість здійснювати розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

03.03.2009 року між КС "Рівненщина" (Спілка) та ЗАТ "Страхова компанія "Крона" (Вкладник) (відповідно до наказу № 64/1 від 04.05.2011 р. перейменовано назву з Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" у Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Крона") укладено договір строкового депозитного вкладу № 479 (надалі Договір № 479), за умовами якого Вкладник розміщує, а Спілка приймає на депозит грошові кошти в сумі 80000,00 (вісімдесят тисяч) гривень (далі вклад) (п.1.1. Договору № 479) (а.с. 31-32).

Строк розміщення вкладу - з 03 березня 2009 року по 26 червня 2009 року. За користування коштами, які розміщені на рахунку, Спілка виплачує Вкладнику відсотки, нараховані на суму Вкладу за ставкою 16,0 (шістнадцять) відсотків річних (п. 1.2 та п. 1.3 Договору № 479).

Додатковою угодою 1 від 16.06.2009 року продовжено строк розміщення вкладу до 28.12.2009 р. та встановлено відсоткову ставку в розмірі 19 відсотків річних. Додатковою угодою 2 від 28.12.2009 року продовжено строк розміщення вкладу до 29.03.2010 р. (а.с. 33).

Доказом розміщення Позивачем грошових коштів на депозитний рахунок Відповідача в розмірі 80 000,00 грн. свідчить платіжне доручення № 139 від 03.03.2009 року (а.с. 34).

14.02.2007 року між КС "Рівненщина" (Спілка) та ЗАТ "Страховакомпанія "Крона" (Вкладник) укладено договір строкового депозитного вкладу № 175 (надалі Договір № 175), за умовами якого Вкладник розміщує, а Спілка приймає на депозит грошові кошти в сумі 70000,00 (сімдесят тисяч) гривень (далі вклад) (п.1.1. Договору № 175) (а.с. 35-37).

Строк розміщення вкладу (з урахуванням додаткової угоди від 15.08.2007 р.) - з 14 лютого 2007 року по 15 січня 2008 року. За користування коштами, які розміщені на рахунку, Спілка виплачує Вкладнику відсотки, нараховані на суму Вкладу за ставкою 15,0 (п'ятнадцять) відсотків річних (п. 1.3 та п. 1.4 Договору № 175).

Додатковою угодою 1 від 15.02.2008 року продовжено строк розміщення вкладу до 15.08.2008 р. Додатковою угодою 2 від 15.08.2008 року продовжено строк розміщення вкладу з 15.08.2007 року по 15.01.2009 року. Додатковою угодою 3 від 09.02.2009 року продовжено строк розміщення вкладу до 16.06.2009 р. Додатковою угодою 4 від 16.06.2009 року продовжено строк розміщення вкладу до 16.12.2009 р. та встановлено відсоткову ставку в розмірі 19 відсотків річних. Додатковою угодою 5 від 16.12.2009 року продовжено строк розміщення вкладу до 16.03.2010 р. (а.с. 38-40).

Доказом розміщення Позивачем грошових коштів на депозитний рахунок Відповідача в розмірі 70 000,00 грн. свідчить платіжне доручення № 97 від 14.02.2007 року (а.с. 41).

Відповідач свій обов'язок щодо повернення сум вкладу у строки, визначені договорами (з урахуванням змін, що вносилися до них), не виконав (підп. 3.3.3. п. 3.3. договорів).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаними договорами:

- рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 20/100 від 03.08.2010 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.12.2010 року, стягнуто з КС "Рівненщина" заборгованість в розмірі 80 000,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 8 843,70 грн., 3 565,21 грн. пені, 522,80 грн. річних, 929,32 грн. витрат по держмиту та 229,10 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу;

- рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 2/96 від 27.07.2010 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.12.2010 року, стягнуто з КС "Рівненщина" 69 570,00 грн. основного боргу, 6 743,83 грн. відсотків, 3 636,97 грн. пені, 533,15 грн. річних, 804,84 грн. витрат по державному миту, 227,98 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

- рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/135/11 від 10.03.2011 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.05.2011 року, стягнуто з КС "Рівненщина" 4 622 грн. 31 коп. пені, 1 599 грн. 19 коп. 3% річних та 3 731 грн. 44 коп. інфляційних, 99 грн. 53 коп. витрат по держмиту та 152 грн. 82 коп. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

- рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/1594/11 від 09.08.2011 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.09.2011 року, стягнуто з КС "Рівненщина" 1518 грн. 86 коп. 3% річних, 5241 грн. 78 коп. інфляційних витрат, 102 грн. 00 коп. витрат по держмиту та 236 грн. 00 коп. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

- рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/134/11 від 01.03.2011 року стягнуто з КС "Рівненщина" 3549 грн. 12 коп. пені, 1373 грн. 65 коп. 3% річних, 3205 грн. 18 коп. інфляційних витрат, 99 грн. 53 коп. витрат по держмиту та 152 грн. 82 коп. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

- рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/1598/11 від 25.08.2011 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.10.2011 року, стягнуто з КС "Рівненщина" 3% річних у сумі 1 122 грн. 75 коп., інфляційні у сумі 4 502 грн. 52 коп., державне мито за подання позовної заяви у сумі 102 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236 грн. 00 коп.

- рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/1174/12 від 04.09.2012 року стягнуто з КС "Рівненщина" 4 947,57 грн. 3% річних та 1 607,08 грн. судового збору.

- рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/1401/14 від 10.11.2014 року, стягнуто з КС "Рівненщина" 9 746,71 грн. 3% річних, 19 877,28 грн. інфляційних та 1 823,90 грн. судового збору.

Загальний розмір вимог позивача до відповідача за судовими рішеннями склав 245 256,94 грн.

У силу вимог ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У ході примусового виконання судових рішень з боржника на користь ПрАТ "СК "КРОНА" стягнуто з червня 2011 р. по червень 2017 р. 65 797,88 грн., що підтверджується довідкою № 33925 від 22.06.2017 р. Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. В даній довідці також зазначено стосовно залишку заборгованості КС "Рівненщини" по зведеним провадженням перед ПрАТ "СК "КРОНА", що складає 141 256,91 грн.

За приписами ст. 534 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Зважаючи, що договорами строкового депозитного вкладу іншого порядку погашення вимог позивача не передбачено, отже застосовується правило, визначене ст. 534 ЦК України.

Судом із наявних матеріалів справи встановлено, що за рішеннями господарського суду боржником, під час примусового виконання судових рішень погашено 65 797,88 грн.

Крім того, 30.08.2017 року Рівненським міськвідділом ДВС ГТУЮ у РО Позивачу перераховано кошти, на загальну суму 1 416,19 грн. (557,55 грн. - зг. в/д № 2/96 від 10.08.2010 р., 643,55 грн. - зг. в/д № 20/100 від 07.02.2011 р., 215,09 грн. - зг. в/д № 918/1401/14 від 24.11.2014 р.), що підтверджується платіжними дорученнями № 2115, № 2135, № 2146 від 30.08.2017 р.

Отже, залишок заборгованості по виконавчим документам (накази № 20/100 від 07.02.2011 р., № 2/96 від 10.08.2010 р., № 918/1401/14 від 24.11.2014 р.) складає 139 840,72 грн. (207 054,79 грн. - 65 797,88 грн. - 1 416,19 грн.).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно з ст. 525 ЦК України та ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У відповідності до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (ч. 6 ст. 1061 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 1.1 та п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

На підставі вищенаведеної норми закону Позивач нарахував Відповідачу на суму 139 840,72 грн. 3% річних в сумі 12 160,40 грн. грн. за період з 02.09.2014 р. по 26.07.2017 р.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум 3 % річних прийшов до висновку що наданий позивачем розрахунок є вірним, відтак, з врахуванням того, що рішеннями господарського суду Рівненської області 3 % річних стягнуто з Відповідача за період з липня 2012 року по вересень 2014 року, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 12 160,40 грн. грн. за період з 02.09.2014 р. по 26.07.2017 р. є законними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відповідно такими що підлягають до задоволення.

Крім того, як слідує з позовної заяви та додаткових пояснень, Позивач просить стягнути з Відповідача інфляційні в сумі 269 367,76 грн. за період з 02 вересня 2014 р. по 26 липня 2017 р.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум інфляційних, суд визнає обґрунтованим нарахування інфляційних в сумі 129 527,04 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція викладена у п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Тобто, з огляду на зазначені норми закону, в разі прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання Кредитор вправі нарахувати на суму боргу індекс інфляції і вимагати його стягнення разом із сумою боргу.

Однак судом встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 03 серпня 2010 року у справі №20/100 вже було стягнуто на користь позивача 80000,00 грн. основного боргу, 8843,70 грн. заборгованість по сплаті відсотків за Договором строкового депозитного вкладу №479 від 03.03.2009р., а рішенням Господарського суду Рівненської області від 27 липня 2010 року у справі №2/96 стягнуто на користь Позивача 69570,00 грн. основного боргу, 6743,83 грн. відсотків за Договором строкового депозитного вкладу №175 від 14.02.2007р.

Відповідно до довідки Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області виконавчі документи на примусове виконання вказаних рішень знаходяться на виконанні у Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області.

Отже в даному випадку з Відповідача, з врахування того, що рішенням суду основний борг вже стягнуто і що інфляційні зазначеними рішеннями стягувалися по 01 вересня 2014 року, підлягають до стягнення самі інфляційні, без основного боргу, в сумі 129 527,04 грн. за період з 02 вересня 2014 р. по 26 липня 2017 р..

Крім того, враховуючи, що Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, Позивачем за період з 02 вереся 2016 року по 26.07.2017 р. нараховано пеню у розмірі 34 590,12 грн.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідач у справі припустився прострочення взятого на себе зобов'язання в частині своєчасної сплати основного боргу, позивач мав достатні правові підстави для нарахування пені, передбаченої Договором.

Разом з тим, ст. 258 ЦК України визначено окремі види вимог, щодо яких застосовується спеціальний строк позовної давності, згідно п. 1 частини 2 якої до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 34 590,12 грн., за період з 02 вересня 2016 року по 26.07.2017 р. за прострочення виконання грошового зобов'язання, яке виникло у Відповідача: по Договору № 479 (з урахуванням додаткових угод) з 30.03.2010 року; по Договору № 175 (з урахуванням додаткових угод) з 17.03.2010 року.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Право на звернення до суду за захистом свого цивільного права та інтересу виникло у Позивача за Договору № 479 з 30.03.2010 року, за Договором Договору № 175 з 17.03.2010 року і тривало щоденно протягом шести місяців з вказаної дати (п.6 ст.232 Господарського кодексу України). Однак Позивач звернувся до суду тільки 26.07.2017 року, тобто після значного спливу річного строку, встановленого ст.258 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем у справі заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо нарахування пені, суд відмовляє ПрАТ "Страхова компанія "Крона" в цій частині в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Разом з тим, до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу) тривалістю у три роки.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 3.4 та п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Аналогічна правова позиція висвітлена у Постанові Верховного суду України від 26.04.2017 року № 918/329/16/3-1522гс-16.

А відтак суд констатує, що Позивачем строк позовної давності стосовно вимог про стягнення інфляційних та 3% річних не пропущено.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, з огляду на вищенаведене позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "КРОНА" до ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" підлягають частковому задоволенню.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "КРОНА" задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" (33014, м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 9, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "КРОНА" (04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, 19, ) 12 160,40 (дванадцять тисяч сто шістдесят гривень 40 коп.) грн. 3% річних, 129 527,04 (сто двадцять дев'ять тисяч п'ятсот двадцять сім гривень 04 коп.) грн. інфляційних та 2 125,31 (дві тисячі сто двадцять п'ять гривень 31 коп.) грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити в задоволенні.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "21" вересня 2017 року.

Суддя Марач В.В.