ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017р. Справа № 917/1090/17

За позовом Овруцької міської ради, 11101, м. Овруч, вул. Т.Шевченка, 43

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82

про стягнення 279326,67 грн. (із врахуванням заяв про зміну розміру позовних вимог)

Суддя Семчук О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 15 від 03.07.2017р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 29.03.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Овруцька міська рада (далі - позивач/ міська рада) звернулася до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (далі - відповідач/ ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат") про стягнення 285 115,53 грн. заборгованості за договором про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруч від 21.03.2016р., в тому числі: 268823,41 грн. основного боргу, 13175,07 грн. інфляційних втрат та 3117,05 грн. 3% річних.

04.09.2017р. від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 10940), відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 294326,67 грн., в тому числі 268823,50 грн. основного боргу, 21065,22 грн. інфляційних втрат та 4437,95 грн. 3% річних.

18.09.2017р. від позивача електронною поштою надійшла заява про зменшення позовних вимог № 02-16/1501 від 15.09.2017р., згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 279326,67 грн., в тому числі: 253823,50 грн. основного боргу, 21065,22 грн. інфляційних втрат та 4437,95 грн. 3% річних.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.10. Постанови від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Заяви про зміну розміру позовних вимог прийняті судом до розгляду, в зв'язку з цим спір вирішується виходячи з нової ціни позову, а саме: про стягнення з відповідача 279326,67 грн., в тому числі: 253823,50 грн. основного боргу, 21065,22 грн. інфляційних втрат та 4437,95 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.07.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.08.2017р.

В судовому засіданні 01.08.2017р. оголошено перерву до 05.09.2017р. для надання можливості позивачу подати додаткові докази, що стосуються суті спору.

Ухвалою суду від 05.09.2017р. розгляд справи відкладено на 19.09.2017р.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, керуючись ст. 75 ГПК України, суд розглядає справу і вирішує спір за наявними у справі матеріалами.

14.09.2017р. від відповідача надійшла заява про розстрочку виконання рішення, у якій він просить припинити провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн. основного боргу у зв'язку зі сплатою боргу, а також розстрочити виконання рішення у справі № 917/1090/17 рівними платежами по 5000,00 грн. щотижня.

Позивач заперечує проти розстрочки виконання рішення.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав позов у обсязі вказаному в заяві про зменшення розміру позовних вимог від 15.09.2017р.

Представник відповідача в судовому засіданні повідомив про те, що відповідачем після надіслання заяви про розстрочку виконання рішення було сплачено ще 5000,00 грн., просив врахувати останню оплату та розстрочити виконання рішення.

В судовому засіданні 19.09.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

21.03.2016р. між позивачем (Сторона 1 за договором) та відповідачем (Сторона 2 за договором) було укладено договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруча (далі - договір).

Згідно п. 1.1. договору Сторона 2 здійснює пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруча під час здійснення реконструкції нежитлових будівель ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" по вул. Б.Хмельницького у місті Овруч шляхом перерахування коштів до міського цільового фонду створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруча, а Сторона 1 приймає дані кошти на окремий рахунок.

Відповідно до п. 2.2.2 договору Сторона 2 зобов'язується сплатити кошти пайової участі згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста не пізніше 20.04.2016р. в сумі 640376,31 грн.

15.04.2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору.

Відповідно до вказаної додаткової угоди п. 2.2.2 договору було змінено, сплату коштів пайової участі ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" було розстрочено з 01.04.2016р. до 31.03.2017р. шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами згідно графіку (по 53364,70 грн. до 1 числа кожного місяця з 01.05.2016р., останній платіж - до 31.03.2017р.).

Згідно наявної в матеріалах справи копії двохстороннього акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2016р. по 26.01.2017р., станом на 26.01.2017р. заборгованість відповідача по договору становила 276823,41 грн. Після підписання вказаного акту взаємозвірки відповідачем було сплачено 6000,00 грн. 01.02.2017р. та 2000,00 грн. 13.02.2017р. Вказане підтверджується банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи.

Тобто, на момент звернення позивачем до суду з даним позовом, заборгованість по договору складала 268823,41 грн.

Після порушення провадження по справі відповідачем було сплачено 20000,00 грн. в рахунок пайової участі згідно умов договору, вказане підтверджується платіжними дорученнями:

- № 1609 від 02.08.2017р. на суму 5000,00 грн.;

- № 1661 від 17.08.2017р. на суму 5000,00 грн.;

- № 1699 від 30.08.2017р. на суму 5000,00 грн.;

- № 1762 від 07.09.2017р. на суму 5000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.09.2017р. повідомив про те, що відповідачем після надіслання заяви про розстрочку виконання рішення було сплачено ще 5000,00 грн., проте належних доказів на підтвердження цього не надав.

Представник позивача вказану представником відповідача останню оплату в розмірі 5000,00 грн. підтвердити не зміг за відсутності у нього відповідної інформації.

Таким чином, на момент винесення рішення заборгованість відповідача по договору становить 248823,41 грн.

Позивач у заяві про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача 253823,50 грн. основного боргу.

Відповідно до п. 4.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки заборгованість відповідача по договору у розмірі 5000,09 грн. (253823,50 - 248823,41) існувала на момент порушення провадження у справі та була сплачена в процесі розгляду справи, то провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 5000,09 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за договором виконав частково, заборгованість становить 248823,41 грн.

За даних обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню в сумі 148823 грн. 41 коп.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача 21065,22 грн. інфляційних втрат та 4437,95 грн. 3% річних суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Так, позивачем на підставі вказаної норми правомірно нараховано 4437,95 грн. 3% річних за період з 01.10.2016р.р. по 31.07.2017р. та 21065,22 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку річних та інфляційних втрат та встановлено його правильність.

Таким чином, вимоги про стягнення 21065,22 грн. інфляційних втрат та 4437,95 грн. 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідачем подано заяву про розстрочку виконання рішення суду рівними платежами по 5000,00 грн. щотижня.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що основним ринком збуту продукції відповідача був ринок Російської Федерації та Республіки Казахстан, проте Російською Федерацією було введено заборону на імпорт сільськогосподарської продукції, сировини та продуктів споживання, країною походження яких є Україна, а також введено обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки; дана заборона розповсюджується і на товари відповідача; на даний час Товариство шукає нові ринки збуту товарів, вживає дії щодо стягнення заборгованості зі своїх контрагентів. Зазначене унеможливлює виконання рішення суду за єдиним платежем, наслідком чого може стати арешт майна та коштів, що призведе до зупинки підприємства.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заяву про розстрочку виконання рішення.

Позивач проти розстрочки виконання рішення заперечує, посилаючись на те, що за клопотанням відповідача сплата коштів пайової участі згідно додаткової угоди до договору вже була розстрочена до 31.03.2017р., однак відповідачем кошти сплачувалися не у повному обсязі з порушенням погодженого графіку оплати.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідачем не додано до заяви жодних доказів, які б свідчили про його тяжкий фінансовий стан, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

За таких обставин відсутні підстави для надання розстрочки виконання даного судового рішення. Отже, заява відповідача судом відхиляється.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 80 (1-1), 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, ) на користь Овруцької міської ради (11101, м. Овруч, вул. Т.Шевченка, 43, ) 248823 грн. 41 коп. основного боргу, 21065 грн. 22 коп. інфляційних втрат та 4437 грн. 95 коп. 3% річних, 4114 грн. 90 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 5000 грн. 09 коп. заборгованості.

4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" про розстрочку виконання рішення відхилити.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.09.2017р.

Суддя О.С. Семчук