КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа№ 910/9256/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: Ткаченко К.В., Козуб Б.Ю. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Шматко В.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

Колосюк С.Л. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи: Кахраманов Р.Н. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 року у справі № 910/9256/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК"

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

про визнання зобов'язань припиненим

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що Національний банк не погоджується із рішенням від 30.06.2017 року та вважає його таким, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що категорія спорів щодо встановлення певних юридичних фактів у правовідносинах між юридичними особами не підлягає розгляду господарськими судами, оскільки предмет спору не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Скаржник вказує, що обраний Позивачем спосіб захисту є невірним в розумінні свобод та фактично не призводить до відновлення його прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Національний банк України посилається на те, що 27.10.2016 року Національним банком засобами електронного зв'язку направлено до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» електроне повідомлення №41- 0005/88737 щодо черговості сплати заборгованості за кредитними договорами, у зазначеному повідомленні Національним банком наголошено на тому, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 30.06.2016 №99-рш/БТ, при погашенні кредитів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в першу чергу сплачується прострочена заборгованість за основною сумою боргу та нарахованими процентами за користування кредитами, за якими обсягу майна, що забезпечує виконання зобов'язань за відповідними кредитними договорами, з урахуванням коригуючих коефіцієнтів недостатньо для задоволення вимог Національного банку за кредитними договорами.

Скаржник вважає, що Національним банком вжито всі заходи по належному погашенню заборгованості саме за кредитним договором від 20.05.2017 року № 10 (ГО 0) відповідно до нормативно - правових актів та діючого законодавства і права та охоронювані законом інтереси ПАТ «КБ «Приватбанк», ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" не є порушеними.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 року у визначеному складі колегії суддів апеляційна скарга прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 13.09.2017 року.

Відповідач, згідно з поданим до суду 12.09.2017 року клопотанням просить апеляційний суд зупинити провадження по справі, у зв'язку з тим, що прийняте по цій господарській справі, яка переглядається в апеляційному порядку рішення, не чекаючи вирішення господарським судом м. Києва справи №910/12454/17, вимогам правової визначеності відповідати не буде, адже його підставність, повнота дослідження усіх обставин справи, буде перебувати в залежності від того, яким чином закінчиться розгляд справи № 910/12454/17 та у випадку задоволення позову Національного банку України може стати приводом відповідного перегляду (скасування) рішення по цій господарській справі, з урахуванням тих фактів, що буде встановлено господарським судом м. Києва у справі №910/12454/17.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Наведене клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено неможливість (зокрема, через наявність будь-яких перешкод) розгляду даної справи до вирішення справи № 910/12454/17 за позовом Національного банку України до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" про визнання правочину удаваним.

Третя особа, згідно з поданим до суду 13.09.2017 року відзивом проти доводів апеляційної скарги заперечив, посилаючись на те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального права.

Відповідач, згідно з поданим до суду 13.09.2017 року клопотанням просить апеляційний суд долучити до матеріалів справи оригінал листа ПАТ «ПРИВАТБАНК» від 30.06.2017 № Е.72.0.0.0/3-78793/БТ на 1 арк. (двосторонній друк), належним чином засвідчені ПАТ «ПРИВАТБАНК» копії виписок по рахунку № 3759, по рахунку №9132. по рахунку №2107 на 6 арк. (односторонній друк) та належним чином засвідчені ПАТ «ПРИВАТБАНК» копія Кредитного договору № ВМН8ЬОК27Ю16 від 27.10.2016, копія договору застави частки у статутному фонді №ВЫН8ЬОК271016Л32 від 27.10.2016. копія договору про внесення змін від 13.12.2016р. договору застави частки у статутному фонді № О№І8ГОК271016/Т)2 від 27.10.2016 на 17 арк. (односторонній друк).

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

05.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (позичальник) та Національним банком України (кредитор) укладено Кредитний договір № 120.

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору № 120 кредитор зобов'язується надавати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору № 120 кредитор зобов'язується надати позичальнику стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності в сумі 3 640 000 000, 00 грн. до 02 грудня 2006 року. Видача кожного траншу кредиту оформляється додатковим договором до цього Договору з відповідним графіком погашення Кредиту.

Згідно з пунктом 1.4 Кредитного договору № 120 в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, Кредитор укладає з майновим поручителем іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно у вигляді єдиного (цілісного) майнового комплексу, який належить на праві власності пов'язаній з власниками істотної участі в Позичальника особі, за ринковою вартістю не менше ніж 5 536 000, 00 грн.

Відповідно до пункту 3.2.5 Кредитного договору № 120 кредитор має право у разі неможливості стягнення коштів з банківських рахунків, з дня виникнення простроченої заборгованості Позичальника, вживати заходів щодо звернення стягнення, реалізації предмета застави і задоволення вимог за Кредитом, процентами за користування ним, нарахованими штрафними санкціями за рахунок коштів від його продажу до повного погашення заборгованості. У разі неможливості реалізації предмета застави, залишити його за собою за його справедливою вартістю.

До Кредитного договору № 120 сторонами на підставі пункту 1.2 укладались додаткові угоди, якими визначались окремі транші кредиту з графіками їх погашення.

Додатковим договором № 1 від 08 грудня 2014 року до Кредитного договору № 120 визначено транш кредиту в розмірі 850 000 000, 00 грн.

Додатковим договором № 6 від 16.02.2015 року до Кредитного договору № 120 від 05.12.2014 року визначено транш кредиту в розмірі 309 000 000, 00 грн.

Факти одержання третьою особою зазначених траншів та виникнення зобов'язань за ними третьою особою та відповідачем не заперечуються.

08 грудня 2014 року з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідно до пункту 1.4 Кредитного договору № 120 між Національним банком України (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ" (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір № 121 (договір посвідчено 08 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстровано в реєстрі за № 5288).

Відповідно до пункту 1 Іпотечного договору № 121 цей Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № 120 від 05 грудня 2014 року, із майбутніми змінами та доповненнями, або новаціями, в тому числі, які збільшують розмір основного зобов'язання за ним та продовжують строк користування кредитом, укладеного Іпотекодержателем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Згідно з пунктом 5 Іпотечного договору № 121 в забезпечення виконання Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за Кредитним договором №120 Іпотекодавець надав в іпотеку та заставу належне йому на праві власності нерухоме та рухоме майно, що входить до складу єдиного (цілісного майнового комплексу), згідно опису, що міститься в пункті 10.1 (перелік транспортних засобів), Додатку №1 (опис нерухомого майна - морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №27, адреса розташування: Одеська область, Комінтернівський район, Новобілярська селищна рада, комплекс будівель та споруд № 5), Додатку №2 (перелік основних засобів та іншого рухомого майна) (далі - Предмет іпотеки), які є невід'ємними частинами цього Договору.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є визнання припиненим зобов'язання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" перед Національним банком України за Кредитним договором № 120 від 05 грудня 2014 року на суму 996 135 000, 00 грн., виконаного ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" згідно з платіжним дорученням № G1027L005G від 27.10.2016 на суму 714 000 000, 00 грн. та платіжним дорученням № G1027L005H від 27.10.2016 року на суму 282 135 000, 00 грн. та визнання припиненим зобов'язання ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" за Іпотечним договором № 121 від 08 грудня 2014 року в частині розміру забезпечення виконання зобов'язань перед Національним банком України за Кредитним договором № 120 від 05 грудня 2014 року на суму 996 135 000, 00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ТОВ «АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК» як іпотекодавець (майновий поручитель) виконав частково за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» основне зобов'язання перед Національним банком України з повернення кредитних коштів, що має своїм наслідком припинення як частини основного зобов'язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з повернення кредитних коштів, так і іпотечного зобов'язання ТОВ «АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК», тоді як таке право на виконання та припинення зобов'язання не визнається Національним банком України, а тому підлягає захисту в судовому порядку.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п.23.2 Іпотечного договору № 121 у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку правонаступництва, дана іпотека є дійсною для набувача предмету іпотеки, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. При цьому особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за цим договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на об'єкт нерухомого майна №27 (морський перевантажувальний комплекс зернових вантажів з причалом за адресою: Одеська обл., Лиманський (Комінтернівський) р-н, селищна рада Новобілярська, комплекс будівель та споруд № 5, розташований на земельних ділянках: кадастровий номер :02:001:0281 площею 2,1747 га, кадастровий номер :01:002:0001 площею 6,45 га, кадастровий номер :01:002:0002 площею 7,03 га) зареєстровано 27.09.2016 року за Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" ().

Факт належності позивачу предмету іпотеки та набуття ним статусу іпотекодавця відповідачем та третьою особою не заперечується та додатково підтверджується Додатковим договором № 3 від 01 листопада 2016 року до Іпотечного договору № 121 (договір посвідчено 01 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1516).

Згідно з цим Додатковим договором № 3 до Іпотечного договору № 121 викладено в новій редакції пункт 5, додаток 2, абз. 2, 3 підпункту 10.1 пункту 10 Іпотечного договору, де зазначено, що предмет іпотеки належить ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" на праві власності на підставі протоколу Загальних зборів учасників ТОВ "БОРІВАЖ" від 26.09.2016 № 26/09-2016, протоколу Загальних зборів учасників ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" від 27.09.2016 № 1-27/09/16, акту прийому-передачі майна від 27.09.2016 № 1, акту прийому-передачі майна від 27.09.2016 № 2, акту прийому-передачі майна від 27.09.2016 № 3, укладених ТОВ "БОРІВАЖ" та ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК. Право власності на морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом зареєстроване за Іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 16602415, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 27, що підтверджується відомостями із зазначеного реєстру. Морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності.

Враховуючи викладене, відповідно до п. 23.2 Іпотечного договору № 121, частини 1 статті 27 Закону України "Про заставу", частин 1, 2 статті 23 Закону України "Про іпотеку" з переходом до позивача права власності на предмет іпотеки з 27.09.2016 року позивач набув статус іпотекодавця за Іпотечним договором № 121 з усіма правами та обов'язками за цим договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Положеннями Іпотечного договору № 121 передбачено, що з метою задоволення своїх вимог Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (п. 15.8 - 15.10). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього Договору, відповідно до ст. 24 та розділу V Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про заставу", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із п. 24 цього Договору (п. 20). Реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України (п. 21). Іпотекодавець має право до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за Кредитним договором ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням всіх витрат та збитків, завданих Іпотекодерждателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних (в т.ч. земельних) торгів тощо (п. 21.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержавтеля може бути здійснено у позасудовому порядку відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та/або ст.26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (п. 24).

Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини 1 статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за Кредитним договором № 120 від 05 грудня 2014 року перед Національним банком України дає останньому як кредитору та іпотекодержателю на підставі Іпотечного договору № 121 від 08 грудня 2014 року право здійснити задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, який належить ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" на праві власності, тобто ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" несе ризик втрати права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Згідно з абз.2 ст.28 Закону України "Про заставу" застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Таким чином, припинення основного зобов'язання за кредитним договором має своїм наслідком припинення забезпечувального зобов'язання за договором іпотеки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пункт 3 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачає виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) як підставу заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до частини 1 статті 528 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Згідно з частиною 3 статті 528 Цивільного кодексу України інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про заставу" заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов'язання.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про заставу" якщо заставодавцем є третя особа, яка надала в заставу належне їй майно, то в разі невиконання забезпеченого заставою зобов'язання перед заставодержателем вона має право виконати зобов'язання з метою запобігання зверненню стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України "Про іпотеку" боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов'язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов'язаний прийняти таке виконання. Майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

З зазначених норм вбачається наявність у майнового поручителя право виконати основне зобов'язання за боржника з передбаченими чинним законодавством наслідками.

Позивач зазначає, що реалізуючи своє право на виконання за ПАТ Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" зобов'язань за Кредитним договором № 120 з метою припинення іпотеки та недопущення в майбутньому звернення стягнення на своє майно, позивач розпочав погашення основної заборгованості ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" перед Національним банком України за Кредитним договором № 120 від 05 грудня 2014 року.

Зазначені обставини підтверджуються платіжними дорученнями: G1027L005G від 27.10.2016 на суму 714 000 000, 00 грн. з призначенням платежу "часткова сплата заборгованості за ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на підставі ст. 528 ЦКУ за Дод.дог.№1 від 08.12.14 до Кред.дог.№120 від 05.12.14"; G1027L005H від 27.10.2016 на суму 282 135 000, 00 грн. з призначенням платежу "часткова сплата заборгованості за ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на підставі ст. 528 ЦКУ за Дод. дог. № 6 від 16.02.15 до Кред. дог. № 120 від 05.12.14".

Відповідач та третя особа не заперечували фактів здійснення позивачем зазначених платежів.

Часткове виконання ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" основного зобов'язання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" щодо повернення Національному банку України кредитних коштів на суму 996 135 000, 00 грн. за Кредитним договором № 120 від 05 грудня 2014 року відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України є підставою для припинення основного зобов'язання у відповідній частині, що відповідно ст. ст. 3, 17 Закону України "Про іпотеку", ст. 593 Цивільного кодексу України, ст. 28 Закону України "Про заставу" має своїм наслідком і припинення забезпечувального похідного зобов'язання за Іпотечним договором № 121 у відповідній частині.

Для перевірки належного проведення платежу позивач звернувся до відповідача з листами № 02-11/01 від 02 листопада 2016 року та № 02-12/01 від 02 грудня 2016 року, в яких просив повідомити про стан виконання платіжних доручень та про зарахування перерахованих сум в рахунок часткового погашення Кредиту за Кредитним договором № 120.

Листом від 29.12.2016 № 41-005/105271 Національний банк України повідомив, що кошти, отримані від ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК" 27.10.2016 в загальній сумі 996 135 000, 00 грн. були направлені національним банком України на погашення заборгованості ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" перед Національним банком України. Тобто, відповідач визнав факт отримання коштів від позивача, проте не підтвердив, що відніс їх на погашення Кредиту за Кредитним договором № 120. При цьому, згідно з електронним повідомленням Національного банку від 28.10.2016 № 41-0005/89464 кошти в сумі 996 135 000, 00 грн. які надійшли в погашення заборгованості ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за Кредитним договором від 05.12.2014 № 120, зараховано Національним банком України на погашення простроченої основної суми заборгованості за Кредитним договором від 20.02.2015 № 10.

Відповідач та третя особа не заперечували факти надсилання відповідачем зазначених листів та повідомлень.

Отже, визнавши факт одержання 27.10.2016 коштів від ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК" в сумі 996 135 000, 00 грн., відповідач заперечує виконання таким платежем зобов'язань ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за Кредитним договором № 120, оскільки відніс платіж на погашення іншої заборгованості за Кредитним договором № 10, за яким позивач не є майновим поручителем, а відтак відповідач не визнає права позивача на часткове припинення шляхом виконання основного зобов'язання за Кредитним договором № 120 та похідного від нього забезпечувального зобов'язання за Іпотечним договором № 121.

Викладене спростовує доводи відповідача щодо відсутності порушеного права позивача.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України та в частиною 2 статті 20 ГК України наведено перелік способів захисту прав та інтересів та встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту.

Згідно з частиною 5 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Обраний позивачем спосіб захисту (визнання зобов'язань припиненими в частині) за своїм змістом цілком співвідноситься з такими способами захисту порушеного права як визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України), припинення правовідношення (п.7 ч.2 ст.16 ЦК України), визнання наявності або відсутності прав (абз.2 ч.2 ст.20 ГК України), установлення, зміни і припинення господарських правовідносин (абз.11 ч.2 ст.20 ГК України).

Крім того, наявні в ст.16 ЦК України та в ст.20 ГК України наведені формулювання способів захисту порушеного права не можуть обмежувати позивача в обранні іншого ефективного способу, оскільки законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, то порушення цивільного права чи інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такі висновки наведено в постановах Верховного Суду України від 21.05.2012 року у справі № 6-20цс11, від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13, від 04.02.2015 року у справі № 6-243цс14.

В постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року у справі № 6-20цс11 зазначено, що згідно з п. 1 ч. 2 .ст.16 ЦК України одним з способів захисту цивільних прав та інтересів "є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків".

Оскільки права та обов'язки є складовими елементами правовідношення та зобов'язання, а визнання правовідношення чи зобов'язання припиненим фактично вказує на визнання відсутніми прав та обов'язків за ними, з огляду на виконання позивачем основного зобов'язання за боржника в частині, враховуючи невизнання прав позивача відповідачем, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Тому колегія суддів критично приймає доводи апелянта стосовно того, що обраний Позивачем спосіб захисту є невірним в розумінні свобод та фактично не призводить до відновлення його прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог.

Таким чином, заперечення відповідача не знайшли підтвердження зібраними у матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2017 року у справі № 910/9256/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Національного банку України, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Національного банку України на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2017 року у справі № 910/9256/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2017 року у справі № 910/9256/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 року у справі № 910/9256/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9256/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка