РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017Справа №910/12034/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/12034/17

за позовом Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства

до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство

"Чорноморнафтогаз"

про стягнення 744 372,26 грн.

Представники сторін:

від позивача: Галькевич О.І., довіреність № 31 від 31.05.2017р.;

від відповідача: Потатуєв В.П., довіреність № 29 від 27.12.2016р.;

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулося Причорноморське державне регіональне геологічне підприємство (надалі - позивач) з позовом до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (надалі - відповідач) про стягнення 744 372,26 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов Договору № 246 від 15.02.2013р. не виконує обов'язку з оплати виконаних позивачем робіт, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість загалом у сумі 744 372,26 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2017р. порушено провадження у справі № 910/12034/17 та призначено її розгляд на 07.09.2017р.

Присутній у судовому засіданні 07.09.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав спливу строку позовної давності, наведених у письмовій заяві, яка подана через відділ діловодства суду 07.09.2017р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2013р. між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № 246 на проведення геологічної експертизи, відповідно до умов п.1.1 якого Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов'язання, відповідно до умов Технічного завдання Змовника (Додаток № 1 до Договору), виконати роботи з проведення гео логічної експертизи звіту щодо результатів геологічного вивчення Безіменного газового родо вища Замовника (далі - роботи), а Замовник зобов'язується прийняти результати виконаних ро біт і оплатити їх.

Під геологічною експертизою звіту розуміється здійснення Підрядником експертизи та аналізу матеріалів щодо дотримання умов користування надрами та відповідних геологічних матеріалів з метою продовження дії спеціального дозволу від 12.08.2003р. № 2379 на користу вання надрами з геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки Безімен ного газового родовища (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.1.5 договору, вартість робіт по Договору, згідно Зведеного кошторису (Додаток № 2 до Договору) становить 661 396,62 грн., окрім того ПДВ 20% - 132 279, грн. Всього, разом з ПДВ 20%, загальна вартість робіт по Договору становить 793 675,94 грн.

Відповідно до п. 2.1. Договору вартість робіт згідно Зведеного кошторису становить 661 396,62 грн., окрім того ПДВ 20% - 132 279,32 грн. Всього разом з ПДВ 20%, загальна вартість робіт по Договору становить 793 675,94 грн.

Згідно з п. 3.4. Договору після закінчення виконання робіт Підрядник складає і подає Замовнику акт здачі - приймання виконаних робіт. Замовник протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня отримання акту здачі - приймання повинен надати Підряднику підписаний акт або мотивовану відмову від підписання акту (п. 3.5. Договору). Якщо в установлений строк Підрядник не одержить мотивовану відмову, роботи вважаються прийнятими з відсутністю претензій щодо якості їх виконання (п.3.8. Договору).

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були виконані роботи з проведення геологічної експертизи загалом на суму 784 372,26 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт № 1 від 10.07.2013р., підписаним уповноваженими представниками сторін, без будь-яких зауважень зі сторони відповідача, копія якого міститься в матеріалах справи, а оригінал досліджено судом у судовому засіданні, а саме:

Оплата виконаних Підрядником робіт проводиться Замовником по рахунку-фактурі, складеному на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт протягом 15 календарних днів від дати підписання Сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 2.2. Договору).

Таким чином, строк оплати відповідачем виконаних позивачем робіт настав 25.07.2013р.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за виконані роботи не розрахувався в повному обсязі, сплативши лише 40 000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою банку з рахунку позивача.

Враховуючи, що відповідач повну вартість виконаних робіт на суму 744 372,26 грн. позивачу не оплатив, останній просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно зі статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідач у порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт за спірним договором, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за виконані роботи загалом у розмірі 744 372,26 грн., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, не надано суду доказів оплати виконаних робіт у розмірі 744 372,26 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив суд застосувати позовну давність, про що подав відповідну заяву.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, за захистом яких той звернувся до суду, а саме щодо стягнення заборгованості за виконані роботи у загальному розмірі 744 372,26 грн., та зважаючи на подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, у суду є підстави застосувати позовну давність.

Як встановлено вище судом, строк оплати відповідачем виконаних позивачем робіт настав 25.07.2013р.

Відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вказані норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу не підлягають задоволенню в розмірі 744 372,26 грн., в межах строків позовної давності, з урахуванням дати подачі позову 20.07.2017 року (про що свідчить штамп поштової установи на конверті, адресованому до Господарського суду міста Києва) та заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Подана позивачем заява від 20.07.2017р. за № 02/345 про визнання причини пропущення строку позовної давності поважними судом відхиляється з огляду на наступне.

Так, позивач вказує про те, що, починаючи з 25.07.2013р. по 25.07.2016р. він не міг захистити свої права та інтереси шляхом звернення до суду у зв'язку з тим, що з 20.02.2014р. почалась тимчасова окупація АР Крим, а відповідач знаходився за адресою: 95000, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, просп. Кірова/пров. Совнаркомівський, буд. 52/1; код ЄДРПО України 00153117.

Також позивач зазначає, що тільки 19.07.2017р. дізнався про місцезнаходження відповідача за адресою : 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 26, 505.

Однак, такі твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки позивач 28.07.2014р. звертався до відповідача з претензію від 21.07.2014р. за вих. № 02/661 (копія якої міститься в матеріалах справи), та отримана останнім за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 26.

В подальшому, позивач супровідним листом за вих. № 02/131 від 20.04.2015р. направляв відповідачу копії документів на підтвердження наявності заборгованості також за адресою м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 26, оф. 505, що також свідчить про обізнаність позивача щодо місця реєстрації відповідача в місті Києві, починаючи з липня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.09.2017р.

Суддя А.І. Привалов