УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27.09.2017Справа № 910/16590/17
Суддя Отрош І.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Україно-Ізраільське підприємство «ДБС ГРУП»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Україно-Ізраільське підприємство «ДБС ГРУП» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про зобов'язання виконати платіжне доручення № 1 від 21.04.2017 на суму 170000 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Нормами статті 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в пункті 3 частини 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зазначає, що позовна вимога про зобов'язання виконати платіжне доручення, внаслідок чого з відкритого в установі банку (відповідача) рахунку позивача будуть перераховані певні (наведені в платіжному дорученні) суми грошових коштів є фактично позовом, спрямованим на захист майнових інтересів позивача, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, в розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться тільки ті, вимоги по яким не підлягають вартісній оцінці. Аналогічну правову позицію викладено в п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Відтак, заявлені позовні вимоги направлені на захист майнового інтересу позивача, підлягають вартісній оцінці (по відношенню до сум грошових коштів, які позивач просить перерахувати), та отже є майновими вимогами, і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання даного позову має справлятися у відсотковому співвідношенні до ціни позову, та згідно встановлених законом граничних розмірів.

Крім того, правова позиція, що зобов'язання виконати платіжні доручення є майновою вимогою, викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15.

Таким чином, при зверненні з даним позовом до суду позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2550 грн. 00 коп. (з огляду на ціну позову - 170000 грн. 00 коп.).

Однак, позивачем не надано суду будь-яких доказів сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі та порядку.

При цьому, у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору, враховуючи складний фінансовий стан позивача.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7, єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Суд зазначає, що обов'язок по доведенню наявності обставин для звільнення від сплати судового збору покладається на заявника.

Однак, позивачем не обгрунтовано у позовній заяві та не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин, що є підставами для звільнення позивача від сплати судового збору, зокрема обставин, що позивачем перебуває у складному фінансовому стані, з огляду на що підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку повернути позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Україно-Ізраільське підприємство «ДБС ГРУП» у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

2. Позовну заяву і додані до неї документи повернути без розгляду.

Суддя І.М. Отрош