ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року Справа № 923/634/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер"

до Агрофірми радгоспу "Білозерський"

про стягнення 195 061,45 грн

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - ОСОБА_1 - представник, довіреність від 29.12.2016; ОСОБА_2 - представник, довіреність від 30.11.2016.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" (позивач) звернулось до суду з позовом до Агрофірми-Радгосп "Білозерський" (відповідач) про стягнення 195061,45 грн, з яких - 93228,93 грн основного боргу, 13131,23 грн пені, 7792,92 грн 3% річних, 80908,37 грн втрат від інфляції за договором аутстаффінга від 01.09.2013 .

Ухвалами від 27.07.2017 та від 01.09.2017 розгляд справи відкладався. В засіданні суду 14.08.2017 судом оголошувалась перерва відповідно до ст. 77 ГПК України.

Позивач в засідання суду 25.09.2017 не прибув з невідомих причин, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується протоколом судового засідання від 01.09.2017, в якому був присутній представник позивача ОСОБА_3

В засіданні від 01.09.2017 судом було відкладено розгляд справи на 25.09.2017 о 14год. 15хв.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що зазначена в позовній заяві заборгованість 93228,93 грн не підтверджена позивачем належними та допустимими доказами, а саме копіями первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, відповідачем подано до суду 14.08.2017 клопотання про застосування строків позовної давності.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, суд,

встановив:

01.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" (позивачем) та Агрофірмою радгоспом "Білозерський" (відповідач) укладено договір аутстаффінгу.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач (виконавець) зобов'язався здійснювати за заявкою відповідача (клієнта) послуги з надання клієнту працівників виконавця для участі у виробничому процесі, керівництві виробництвом або виконання інших функцій, пов'язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) на умовах визначених договором.

Згідно з п. 10.4 договору строк його дії - з моменту підписання і до 01.01.2016.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що приймання наданих виконавцем послуг здійснюється шляхом складання і підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 4.5 договору клієнт щомісячно сплачує належну виконавцю суму винагороди за послуги з надання працівників не пізніше 5 числа, наступного за звітним.

Позивачем на підтвердження виконання зобов'язань за договором надано копії актів приймання-передачі наданих послуг від 31.11.2013 на суму 12586,67 грн з додатком № 1, від 31.12.2013 на суму 42222,59 грн з додатком № 1, від 31.01.2014 на суму 35978,15грн з додатком № 1, всього на суму - 90787,41 грн. Зазначені акти підписані обома сторонами.

Крім того, позивачем надано до матеріалів справи копії актів приймання-передачі наданих послуг від 21.03.2014 на суму 19629,47 з додатком №1, від 01.06.2014 на суму 23856,72 грн з додатком №1. Однак, ці акти підписані лише позивачем, а не обома сторонами, як того вимагає п. 4.1 договору. Отже, ці акти не є належними доказами виконання позивачем своїх зобов'язань за договором. Відповідач заперечує факт надання позивачем послуг за актами від 21.03.2014 та від 01.06.2014.

Відповідач сплатив позивачу 41044,67 грн, а саме:

- відповідно до платіжного доручення № 93 від с27.01.2014 на суму 12586,67,

- відповідно до видаткового касового ордеру № 143 від 10.03.2014 на суму 10000грн,

- відповідно до платіжного доручення № 346 від 14.04.2014 на суму 8458грн,

- відповідно до платіжного доручення № 405 від 08.05.2014 на суму 10000грн.

Отже, заборгованість становить 90787,41 - 41044,67 = 49742,74 грн.

Вирішуючи спір щодо стягнення заборгованості в контексті строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а за статтею 257 того ж Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за частиною 4 статті 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, статтею 264 названого Кодексу урегульовані положення щодо переривання перебігу строку позовної давності. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з пунктом 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання предявленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктами 4.1, 4.5 договору передбачено, що приймання наданих виконавцем послуг здійснюється шляхом складання і підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг. Клієнт щомісячно сплачує належну виконавцю суму винагороди за послуги з надання працівників не пізніше 5 числа, наступного за звітним.

Таким чином, строк виконання зобов'язання по оплаті послуг відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг за листопад 2013, грудень 2013 року та січень 2014 року, відповідно до умов договору настав з 05 грудня 2013 року, 05 січня 2014 року та 05 лютого 2014 року відповідно.

Отже, трирічний строк позовної давності сплинув відповідно 05 грудня 2016 року, 05 січня 2017 року та 05 лютого 2017 року.

Позивач звернувся з позовом до суду 10 липня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом відхиляються посилання позивача на переривання строку позовної давності, виходячи з наступного.

Позивач надіслав відповідачу вимогу № 15 від 15.10.2015 про сплату заборгованості за договором від 01.0.92013, але відповідач не визнав пред'явлену претензію.

Наданий позивачем до матеріалів справи акт звіряння розрахунків від 01.09.2014 не підписаний відповідачем, тобто не свідчить про визнання боргу відповідачем та відповідно не є доказом переривання строку позовної давності.

Позивач посилається на те, що 22.08.2017 відповідачем було сплачено позивачу 1000грн відповідно до банківської виписки, наданої ним до матеріалів справи, що на його думку свідчить про переривання строку позовної давності.

Суд відхиляє зазначені посилання, оскільки дата 22.08.2017 знаходиться за межами строку позовної давності, а відповідно до п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що 1000 грн 22.08.2017 позивачу перераховано з рахунку відповідача або доказів перерахування уповноваженою особою відповідача.

Суд надсилав до ПАТ КБ "Приватбанку" лист від 01.09.2017 про надання інформації щодо надходження на рахунок позивача 22.08.2017 1000 грн, однак відповіді не отримав.

Відповідач заперечує факт перерахування позивачу 1000 грн 22.08.2017, на підтвердження чого ним надано копії банківських виписок за період з 21.08.2017 по 22.08.2017 та касових документів за період 18.08.2017 - 22.08.2017.

Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на викладене, не підлягають задоволенню додаткові вимоги про стягнення 13131,23грн пені, 7792,92 грн 3% річних, 80908,37 грн втрат від інфляції у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про що заявлено відповідачем.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 28.09.2017.

Суддя Л.М. Немченко