КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р. Справа№ 910/7430/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортбудінвест»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017

у справі № 910/7430/17 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУ-ЄВРОТЕХ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортбудінвест»

про розірвання договору та зобов'язання повернути майно

за участю представників:

від позивача: представник Ковальчук Р.М. (довіреність б/н від 01.03.2017);

від відповідача: представник Кушнєрова К.С. (довіреність б/н від 20.02.2017),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БАУ-ЄВРОТЕХ» (надалі - ТОВ «БАУ-ЄВРОТЕХ») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортбудінвест» (надалі - ТОВ «Комфортбудінвест») про розірвання договору оренди обладнання №НС/А/205/30 від 23.02.2015 та зобов'язання повернути будівельне обладнання за вказаним договором, а саме, люльки будівельні ZLP-630 у кількості 2 шт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 у справі №910/7430/17 позов задоволено частково, зобов'язано ТОВ «Комфортбудінвест» повернути ТОВ «Бау-Євротех» будівельне обладнання, а саме, будівельні люльки ZLP-630 у кількості 2 шт., які передані за договором оренди №НС/А/205/30 від 23.02.2015, стягнуто з ТОВ «Комфортбудінвест» на користь ТОВ «Бау-Євротех» 1 600,00 грн витрат зі сплати судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Комфортбудінвест» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Комфортбудінвест» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.09.2017.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

У судовому засіданні 27.09.2017 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

27.09.2017 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Систем» (в тексті договору - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфортбудінвест» (в тексті договору - орендар) було укладено договір оренди обладнання №НС/А/205/30 (далі - договір оренди), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець надає в тимчасове платне користування обладнання, кількість, характеристики, ідентифікуючі ознаки та оціночна вартість, якого зазначена в додатку (специфікації) до договору та актах приймання-передачі обладнання в оренду.

Відповідно до п. 2.1 договору оренди передача обладнання здійснюється на підставі акта приймання-передачі обладнання в оренду, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Обладнання вважається повернутим орендодавцю у випадку підписання між сторонами даного договору (їх уповноваженими представниками) Акта (Актів) приймання передачі (повернення) обладнання. За відсутності зауважень до кількості та якості обладнання, що повертається з оренди, орендодавець в день здачі складає та підписує разом з представником орендатора Акт прийому-передачі. При виявленні дефектного (зламаного) обладнання, стан якого не дозволяє використовувати його за призначенням, або за відсутності обладнання, орендодавцем в день повернення обладнання складається Акт прийому дефектного товару. В Акті прийому дефектного товару описуються недоліки обладнання і міститься фотографія таких недоліків (пп. 3.7.1, 3.7.2 п. 3.7 договору оренди).

Згідно з п. 4.1.1 договору оренди орендар здійснює 100% передплату за користуванням обладнанням, наданим йому в оренду на умовах цього договору.

Положеннями п. 4.5 договору встановлено, що орендодавець може передати свої права за даним договором третім особам без погодження з орендарем.

Відповідно до п. 5.2.8 договору оренди орендар зобов'язаний повернути обладнання протягом 10 календарних днів після закінчення строку дії договору або з моменту письмової вимоги орендодавця у випадках, передбачених даним договором, належним чином упаковане, в справному стані з урахуванням природного зносу, очищене від будівельних сумішей та фарби.

Пунктом 8.1 договору оренди визначено, що останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2015, а в частині виконання зобов'язань - до моменту їх повного виконання.

30.04.2015 на виконання умов вказаного договору оренди уповноваженими представниками сторін договору погоджено, підписано та скріплено печатками товариств Акти приймання-передачі будівельних люльок ZLP 630 в повній комплектації (Додатки №2/2 та №2/7 до договору), відповідно до яких відповідачем прийнято вказані люльки в кількості 2 шт., загальна вартість елементів кожної з яких становить 178 733,54 грн, а разом 357 467,08 грн (а.с. 16-17).

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2016 між ТОВ «Ніко Сістем» (в тексті договору - первісний кредитор) та ТОВ «Бау-Євротех» (в тексті договору - новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (далі - договір відступлення), згідно п. 1.1 якого даний договір регулює правовідносини, пов'язані з відступленням первісним кредитором новому кредитору права вимоги, яке належить первісному кредитору відносно боржників, зокрема, ТОВ «Комфортбудінвест» (в тексті договору - боржник).

Відповідно до п. 1.2 договору відступлення права вимоги первісного кредитора базуються на основі договорів, укладених між первісним кредитором та боржником, зокрема, договору оренди обладнання №НС/А/205/30 від 23.02.2015.

Положеннями п. 1.3 договору відступлення встановлено, що загальний розмір боргового зобов'язання боржника перед первісним кредитором, що виник внаслідок неналежного виконання зобов'язань боржника складає вартість неповерненого обладнання за договором оренди обладнання №НС/А/205/30 від 23.02.2015 - 357 467,08 грн.

Згідно з п. 1.5 договору відступлення новий кредитор заміняє первісного кредитора як уповноважену сторону у зобов'язаннях, що виникли в розмірі вимог, вказаних в п. 1.3 договору, тобто набуває всі права, передбачені чинним законодавством, відносно боржника, а первісний кредитор ці права втрачає з моменту підписання даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, відступлення права вимоги за даним договором не тягне за собою будь-яких інших змін умов договорів, крім тих, які пов'язані з заміною первісного кредитора новим кредитором та/або передбачених цим договором.

Пунктом 2.2 договору відступлення встановлено, що до нового кредитора переходять права вимоги за договорами оренди обладнання в об'ємі і на умовах, які існували на момент переходу таких прав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2017 ТОВ «Ніко Сістем» направило на адресу ТОВ «Комфортбудінвест» повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні від 27.12.2016 разом з копією договору відступлення, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 8-9).

Крім того, 03.03.2017 позивач направив відповідачу вимогу №77/1 від 01.03.2017 про повернення орендованого обладнання за договором №НС/А/205/30 від 23.02.2015 в строк до 13.03.2017, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 10-18).

У зв'язку з тим, що вказану вимогу відповідач залишив без відповіді та задоволення, вказане майно у порядку, передбаченому договором, не повернув, позивач звернувся з даним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено взяті на себе зобов'язання за договором оренди обладнання №НС/А/205/30 від 23.02.2015 в частині повернення орендованого майна, а тому, посилаючись на п. 7.3 вказаного договору, позивач просить суд його розірвати та зобов'язати відповідача повернути орендоване обладнання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав доведеним позивачем факт безпідставного користування відповідачем спірним обладнанням та дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо його повернення позивачеві.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач відзиву на позов та обґрунтованих заперечень проти позовних вимог не надав, а в апеляційній скарзі наголошував на тому, що у зв'язку з достроковим розірванням договору оренди за згодою сторін у вересні 2015 року та поверненням відповідачем спірного обладнання 09.09.2015 орендодавцю, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у даній справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не підтверджуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, за правовою природою укладений сторонами договір є договором найму (оренди), за яким, відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення містяться у статті 283 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 761, ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом першої інстанції встановлено, що факт приймання відповідачем в строкове платне користування об'єкта оренди, визначеного в пункті 1.1. договору, підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі обладнання від 30.04.2015, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками господарюючих суб'єктів.

У відповідності до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Сторонами було погоджено, що договір оренди вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2015, а в частині виконання зобов'язань - до моменту їх повного виконання (п. 8.1 договору).

Згідно зі статтею 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Сторони у п. 8.4 договору оренди визначили, що всі зміни і доповнення до даного договору оформлюються в письмовій формі у вигляді додатків або додаткових угод, які підписуються зі скріпленням печатками уповноважених представників сторін та є його невід'ємною частиною.

Враховуючи викладене, оскільки у договорі оренди обладнання №НС/А/205/30 від 23.02.2015 встановлений строк його дії до 31.12.2015, доказів укладення між сторонами угоди про його пролонгацію матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний договір припинив свою дію 31.12.2015 у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору відсутні.

При цьому, місцевий господарський суд правильно відхилив посилання позивача на п. 7.3 договору, яким передбачено, що в будь-якому випадку днем розірвання договору вважається день фактичного повернення обладнання орендодавцю, оскільки зазначений пункт договору стосується дострокового розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму (оренди) наймач зобов'язаний повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.2.8 договору оренди, орендар зобов'язаний повернути обладнання протягом 10 календарних днів після закінчення строку дії договору або з моменту письмової вимоги орендодавця у випадках, передбачених даним договором, належним чином упаковане, в справному стані з урахуванням природного зносу, очищене від будівельних сумішей та фарби.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено місцевим господарським судом, на час звернення позивача з позовом до суду договір оренди припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку його дії, відповідач орендованого обладнання не повернув, на вимогу позивача щодо повернення орендованого обладнання не відреагував.

Отже, позивачем, як новим кредитором, доведено, а відповідачем не спростовано відсутність у ТОВ «Комфортбудінвест» правових підстав для використання орендованого обладнання.

Враховуючи викладене, оскільки доказів повернення відповідачем орендованого майна станом на час розгляду справи не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ТОВ «Комфортбудінвест» повернути позивачу будівельне обладнання, а саме, будівельні люльки ZLP-630 у кількості 2 шт., які передані за договором оренди обладнання №НС/А/205/30 від 23.02.2015.

При цьому, колегія суддів не приймає надані відповідачем під час перегляду справи судом апеляційної інстанції докази, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як роз'яснено в абз. 3 п. 9 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17 травня 2011 року №7, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

При цьому, колегія суддів зазначає, що підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

В обґрунтування неможливості подання відповідних доказів апелянт посилається на те, що про дану судову справу ТОВ «Комфортбудінвест» дізналося лише після отримання повного тексту рішення.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином, завчасно повідомлений про розгляд даної справи в суді першої інстанції, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 4, 56), однак, заперечень проти позовних вимог та доказів на їх спростування не надавав, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань щодо відкладення розгляду справи не заявляв.

Згідно з частиною третьою статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З наведеного вбачається, що відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, на власний розсуд не скористався своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, зокрема, правом брати участь у судовому засіданні та подавати докази.

Твердження апелянта про те, що йому не було відомо ні про відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Сістем» права вимоги за договором оренди обладнання від 20.12.2016, ні про вимогу позивача про повернення орендованого обладнання від 01.03.2017, ні про розгляд господарським судом даного спору через його тимчасову відсутність за юридичною адресою, пов'язану з ремонтом, судова колегія відхиляє як необґрунтовані, враховуючи, що останнім не вчинялись дії щодо реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи в передбаченому чинним законодавством порядку. До того ж, подаючи апеляційну скаргу на рішення суду та заяву про ознайомлення з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції, ТОВ «Комфортбудінвест» вказав лише юридичну адресу свого місцезнаходження, яка судом розцінюється як єдина адреса, за якою останнє має можливість отримати поштову кореспонденцію (а.с. 71, 88).

Колегією суддів також взято до уваги, що розгляд справи судом першої інстанції здійснювався згідно зі ст. 75 ГПК України за наявними у справі доказами у зв'язку з неподанням відповідачем до суду першої інстанції відзиву на позов та доказів в підтвердження заперечень.

Як роз'яснено в п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття доданих до апеляційної скарги копій документів, як додаткових доказів у справі, з огляду на недоведеність відповідачем поважності причин їх неподання до суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наданий апелянтом лист ТОВ «Ніко Сістем» вих. №150 від 28.10.2015, адресований директору ТОВ «Комфортбудінвест», а також Акт приймання дефектного товару від 09.09.2015 не можуть бути належними доказами на підтвердження факту повернення відповідачем спірного обладнання з оренди, оскільки згідно умов договору (п. 3.7) сторони визначили, що обладнання вважається повернутим орендодавцю у випадку підписання між сторонами даного договору (їх уповноваженими представниками) Акта (Актів) приймання передачі (повернення) обладнання.

Крім того, відповідно до п. 3.7.2 договору оренди при виявленні дефектного (зламаного) обладнання, стан якого не дозволяє використовувати його за призначенням, або за відсутності обладнання, орендодавцем в день повернення обладнання складається Акт прийому дефектного товару. В Акті прийому дефектного товару описуються недоліки обладнання, до якого долучаються фотографії таких недоліків. Акт прийому дефектного товару підлягає підписанню обома сторонами даного договору. На решту обладнання, яке повернуто орендодавцем в нормальному стані, без видимих механічних пошкоджень, складається Акт прийому-передачі, який підлягає підписанню уповноваженими представниками сторін.

Однак, вказаний Акт приймання дефектного товару від 09.09.2015 не містить фотографій відповідних недоліків, підписаний лише зі сторони орендодавця та стосується лише однієї будівельної люльки ZLP-630, тоді як предметом розгляду у даній справі є, зокрема, повернення таких у кількості двох штук.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 11.07.2017 у справі №910/7430/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Комфортбудінвест» - без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортбудінвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 у справі №910/7430/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 у справі №910/7430/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/7430/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук