ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017р. Справа № 914/1487/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс, м.Львів Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрасгаз, м.Львів
про: стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Ціна позову 280797,05 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність в матеріалах справи)

від відповідача: ОСОБА_2-О.І. представник (довіреність в матеріалах справи).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України представникам позивача і відповідача роз'яснено; заяв про відвід судді, клопотань про проведення технічної фіксації судового процесу не поступало.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс, до відповідача: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз про стягнення заборгованості у розмірі 280797,05грн.

Ухвалою суду від 21.07.2017р. за даним позовом порушено провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 02.08.2017р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

26.07.2017р. за вх. №26135/17 позивач подав заяву про долучення додаткових доказів до справи, які суд прийняв та приєднав до матеріалів справи.

01.08.2017р. за вх..№26599/17 відповідач подав відзив на позовну заяву з додатковими доказами, які судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.08.2017р. оголошено перерву до 18.09.2017р.

13.09.2017р. за вх.№30930/17 позивач подав додаткові пояснення по суті позовних вимог, які судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 18.09.2017 р. забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 18.09.2017 р. забезпечив, позовні заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

19.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» та Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів» «Львівтрансгаз» укладено Договір купівлі-продажу № НОМЕР_1, за яким ТзОВ «Смарт Фабрікс» зобовязалось поставити товар вказаний у специфікації до Договору, а саме - одяг робочий чоловічий погоджених видів, кількості та розмірів на загальну суму 3 343 290 грн. (в т.ч. ПДВ 557 215 грн.). На виконання умов Договору Товариством «Смарт Фабрікс» на користь відповідача виконано поставки товару на загальну суму 3 241 206 грн. (в т.ч. ПДВ 540 201 грн.).

Однак, розрахунки відповідачем проводились неналежним чином, загальна сума оплати здійснена Філією «УМГ» Львівтрансгаз» на користь ТзОВ «Смарт Фабрікс» склала 1 414 548 грн. Таким чином, станом на 03.06.2016р. борг ПАТ «Укртрангаз» в особі Філії «УМГ» Львівтрансгаз» перед ТзОВ «Смарт Фабрікс» склав 1 826 658 грн.

У зв'язку із цим, керуючись ст.60 ГПК України, в межах судової справи № 914/1338/16 за позовом ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів» «Львівтрансгаз» до ТзОВ «Смарт Фабрікс» про стягнення пені та штрафів за прострочення поставок, Товариство звернулось із зустрічним позовом про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів» «Львівтрансгаз» боргу в розмірі 1 826 658 грн. а також інфляційних втрат та 3% річних в порядку ст.625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. у справі № 914/1338/16 зустрічний позов ТзОВ «Смарт Фабрікс» задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» 1 826 658,00 грн. основного боргу, 86 562,98 грн. інфляційних втрат, 36 806,39 грн. 3% річних та 29 250,41 грн. судового збору. Всього 1 979 277.78 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2016р. вказане судове рішення залишене без змін.

30.08.2016р. Господарським судом Львівської області видано наказ № 046105 про примусове виконання вказаного судового рішення.

Після вирішення справи в судовому порядку сума боргу відповідачем погашена самостійно лише частково, зокрема, 09.03.2017р. борг погашено в сумі 569 570,00 грн. (платіжні доручення № 5281 на суму 111 600 грн., та № 5282 на суму 457 970 грн.) з цільовим призначенням: «згідно рішення суду у справі № 914/1338/16, договору № НОМЕР_1 від 19.06.2015р.». Таким чином, відповідачем при перерахуванні коштів не визначено зобов'язання, виконання якого підлягає оплаті, а тому сума зарахована позивачем в погашення боргу за черговістю його виникнення.

Після такого часткового погашення сума основного боргу склала 1 257 088 грн.

У звязку із тривалим невиконанням решти зобовязань по оплаті 21.04.2017р. ТзОВ «Смарт Фабрікс» звернулось до Франківського відділу ДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області із заявою про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. у справі № 914/1338/16. Станом на день звернення в органи ДВС сума, яка підлягала стягненню складала 1 257 088 грн. основного боргу. 86 562.98 грн. інфляційних втрат, 36806,39 грн. 3% річних та 29250,41 грн. судового збору.

В ході виконавчого провадження № 53824158 за результатами вчинення органом ДВС виконавчих дій з відповідача стягнуто в примусовому порядку відповідну суму боргу і на розрахунковий рахунок Товариства 05.05.2017р. перераховано 1 409 970,78 грн., в тому числі 1 257 088 грн. основного боргу.

В межах розгляду справи № 914/1338/16 ТзОВ «Смарт Фабрікс» заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 1 10 835.39 грн. інфляційних втрат та 36 806.39 грн. - 3% річних. При цьому, розрахунок проведено до 03.06.2016р. включно.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобовязання визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору, закріплені і сформульовані у договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, поняття належного виконання зобовязання охоплює виконання його належними субєктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 598 ЦК України встановлює, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов»язання, передбачених договором або законом, зобов»язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Наведена правова позиція викладена як в численній судовій практиці в аналогічних судових справах, та у Постанові Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

З огляду на наведене, позивач вважає, що вправі вимагати стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів» «Львівтрансгаз» в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних за прострочення виконання грошових зобов'язань, зокрема: за прострочення оплати 569 570 грн. - за період з 04.06.2016р. по 08.03.2017р. включно; за прострочення оплати 1 257 088 грн. - за період з 04.06.2016р. по 04.05.2017р. включно;

За результатами проведення розрахунку сума 3% річних за прострочення оплати 569 570 грн. за період з 04.06.2016р. по 08.03.2017р. склала 13 014 грн.. інфляційних втрат - 63 043,48 грн.; 3% річних за прострочення оплати 1 257 088 грн. за період з 04.06.2016р. по 04.05.2017р. склала 34 717 грн., інфляційних втрат - 170 022,57 грн..

Всього, на думку позивача, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача складає 47 731 грн., інфляційних втрат - 233 066,05 грн.

При цьому, оскільки при сплаті 09.03.2017р. боргу в сумі 569 570.00 грн. відповідачем не визначено чітке цільове призначення платежу, сума зарахована в погашення боргу за черговістю його виникнення.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що у Позивача виник обовязок в межах дії Договору здійснити поставку товару та передати усі документи, які визначені п. 1.3 Договору.

Проте, як зазначає відповідач вказаний обовязок Відповідачем не виконаний у спосіб, передбачений умовами Договору, що є свідченням неналежного виконання зобовязання, порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» умов Договору а також положень чинного законодавства України і в частині своєчасної поставки і в частині якості поставленого товару, отже, і відсутності підстав для нарахування Відповідачу 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено ст. 538 ЦК України.

Як підтвердив представник відповідача в судовому засіданні, стосовно проведених позивачем розрахунків у відповідача зауважень немає.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п.1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до п.п.1.10, 3.1, 5.1, 5.4, 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У листі Верховного суду України від 01.07.2014р. "Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" роз'яснено, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012р. у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі №6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011р. у справі №6-42цс11). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК). Разом з тим, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування проведені позивачем у цій справі за вказаний у розрахунку період, не були предметом розгляду у справі №914/1338/16.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки судом встановлено, що сума 3% річних за прострочення оплати 569 570 грн. за період з 04.06.2016р. по 08.03.2017р. склала 13 014 грн.. інфляційних втрат - 63 043,48 грн.; 3% річних за прострочення оплати 1 257 088 грн. за період з 04.06.2016р. по 04.05.2017р. склала 34 717 грн., інфляційних втрат - 170 022,57 гр.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається зі змісту відзиву, він не містить жодних доводів, які б спростовували правові підстави застосування до відповідача норми ст..625 ЦК України при виконанні господарських зобов»язань за Договором купівлі-продажу від 19.06.2015р. №.

Відповідачем не спростовано того факту, що розрахунки за поставлену продукцію в повному обсязі були здійснені 09.03.2017 року.

Що стосується фактів порушень строків таких розрахунків з боку відповідача, то такі встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. у справі №914/1338/16, яке набрало законної сили. Цим же судовим рішенням з позивача стягнуто 3% річних та інфляційні втрати за період до дати подання позову.

Відносно посилання відповідача на поставки за будь-якими іншими договорами та будь-якої іншої продукції, то такі не мають відношення до предмету спору, оскільки вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат стосуються виключно поставок, вартість яких увійшла до предмету стягнення у справі №914/1338/16.

Підстави позову ТзОВ «Смарт Фабрікс» в межах даної справи, які жодним чином не спростовані відповідачем, грунтуються виключно на застосуванні ст..625 ЦК України.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України , господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 233066,05 грн. та 3% річних в розмірі 47731,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що спір виник із вини відповідача, судовий збір віднести на відповідача, відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 22, 28, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82,84,85, 116 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз (79053, м. Львів, вул. Рубчака, 3, ідентифікаційний код 25560823) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс (79018, м. Львів, вул. О. Степанівни, 45-А, ідентифікаційний код 39234237) 233066,05 грн. інфляційних втрат, 47731,00грн. 3% річних та 4211,96 судового збору

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2017 р.

Суддя Кітаєва С.Б.