КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 911/1096/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача: Вишнюк Т.С. за дов. № б/н від 23.03.2017

від відповідача-1: (апелянта): Попова Ю.В. за дов. № б/н від 22.05.2017

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл"

на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2017

у справі №911/1096/17 (суддя Антонова В.М.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл";

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія"

про стягнення 120 380,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2017 позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Приватне акціонерне товариство "Фоззі-Рітейл" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2017 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2017 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Тищенко О.В., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Фоззі-Рітейл" прийнято до провадження та призначено на 20.09.2017.

18.09.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 20.09.2017 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2017 у справі №911/1096/17 скасувати.

В судовому засіданні 20.09.2017 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням заперечень поданих під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2017 у справі №911/1096/17 залишити без змін.

В судове засідання 20.09.2017 відповідач-2 свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАРЕКС УКРАЇНА" (далі - позивач, Субліцензіар) та Акціонерним товариством "ФОЗЗІ РІТЕЙЛ" (далі - відповідач-1, Клієнт), Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" (далі - відповідач-2, Афілійована особа) 01.02.2014 було укладено Ліцензійний договір № 1249/02-14 (надалі - Договір).

Згідно з п. 2.1, 2.2 Договору, Субліцензіар зобов'язується в рамках Ліцензійної угоди надати Клієнту та Афілійованим особам ліцензії (тимчасові або постійні) на право користування програмними продуктами Microsoft ,тимчасові ліцензії SoftwareAssurance (надалі разом - Ліцензії). Список базових програмних продуктів, на які надаються Ліцензії , зазначено у "Формі вибору продуктів", повний перелік програмних продуктів вказується в Додатку № 1 до даного Договору.

Відповідно до п. 2.10 Договору, Клієнт та Афілійовані особи зобов'язуються прийняти право користування програмними продуктами, що зазначені в Додатку №1 й оплатити їх в строки й на умовах, установлених в розділі 3 даного Договору.

Сторонами у п. 3.3 Договору погоджено, що загальна сума винагороди за Постійні та Тимчасові ліцензії, що сплачується Клієнтом та Афілійованими особами по даному Договору, на дату його укладення, виходячи з розміру винагороди за кожну Ліцензію, що встановлений в Додатку №2, та кількості Ліцензій для кожної зі Сторін Договору по кожному виду програмного продукту, зазначеного в Додатку № 1 до даного договору, складає: 3 726 128,00 грн. що є еквівалентом 466 173,90 доларів США за офіційним курсом НБУ національної валюти України стосовно долара США відповідно до Продажу доларів США на дату підписання даного Договору що дорівнює 799,30 грн. за 100 доларів США.

Як встановлено п. 3.4 Договору, винагорода за Ліцензії сплачується Клієнтом та кожною з Афілійованих осіб у порядку та на умовах, передбачених у Додатку № 2 до даного Договору.

У відповідності до п. 3.5. Договору, датою платежу за даним Договором вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Субліцензіара. Роялті сплачується Клієнтом та Афілійованими особами банківським переказом на поточний рахунок Субліцензіара № в AT "Райффайзен Банк Аваль" МФО 300335 на підставі рахунку, виставленого Субліцензіаром.

Як встановлено положеннями п. 3.6. Договору, у випадку зміни (збільшення/зменшення) курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долару США на дату підписання даного Договору більш ніж на 2% порівняно з курсом НБУ на дату платежу, сума несплаченого роялті підлягає перерахунку по наступній формулі:

- С = В х (К2/К1), де

- В - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України на дату підписання даного Договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного Договору, що підлягає сплаті;

- С - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами даного Договору після перерахунку;

- К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату підписання даного Договору;

- К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату платежу або на дату укладання відповідного Акту узгодження ліцензій згідно п.3.6 Договору.

У випадку зміни суми винагороди за ліцензії в порядку, передбаченому п. 3.6 Договору, Субліцензіар зобов'язаний направити Клієнту Акт узгодження ліцензій, а Клієнт зобов'язаний не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дня одержання Акту узгодження ліцензій здійснити таку оплату. Відповідні Акти є невід'ємними частинами цього Договору (п. 3.7. Договору).

Сторонами у п. 7.1 Договору погоджено, що даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.05.2015, але у будь - якому випадку до повного виконання зобов'язань Сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивач надав право на користування ліцензіями.

Позивач, 25.02.2016 на адресу ПАТ "Фоззі-Рітейл" направив вимогу, в якій просив сплатити винагороду з урахуванням зміни курсу долара США, у відповідь на що ПАТ "Фоззі-Рітейл" направило на адресу позивача лист № 90, яким повідомив, що оскільки договір на момент пред'явлення вимоги припинив свою дію, зобов'язання за договором були виконані в повному обсязі до закінчення дії договору, вимоги (акти) з приводу оплати курсової різниці, передбаченої п. 3.6, п. 3.7 договору, до закінчення дії договору не надсилались субліцензіаром товариству, а тому у ПАТ "Фоззі-Рітейл" відсутні підстави для здійснення оплати за вимогою № 45 від 25.02.2016.

Позивач, 24.05.2016 направив на адресу відповідача заяву від 20.05.2016 № 134, згідно якої просив в порядку п. 3.6. та п. 3.7 договору сплатити винагороду у розмірі 120 380,82 грн. згідно рахунків та актів узгодження, що додані до заяви.

Даний спір виник у зв'язку з неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідачів сплатити різницю суми винагороди за користування ліцензіями внаслідок збільшення національної валюти України стосовно долара США, в порядку п. 3.6 Договору.

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 4 статті 631 Цивільного кодексу України встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. за № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Зі змісту п. 3.6 Договору вбачається, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долару США на дату підписання даного договору більш ніж на 2 % порівняно з курсом НБУ на дату платежу, сума несплаченого роялті підлягає перерахунку по наступній формулі: С= В х (К2/К1), де В - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України на дату підписання даного договору, що підлягає сплаті; С - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами договору після перерахунку; К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату підписання договору; К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату платежу або на дату укладання відповідного акту узгодження ліцензій згідно з п. 3.6 договору.

Згідно з п. 3.7 Договору у випадку зміни суми винагороди за ліцензії в порядку, передбаченому п. 3.6 договору, субліцензіар зобов'язаний направити клієнту акт узгодження ліцензій, а клієнт зобов'язаний не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дня одержання акту узгодження ліцензій здійснити таку оплату. Відповідні акти є невід'ємними частинами договору.

Як передбачено нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Як встановлено ч.ч. 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Апеляційний господарський суд зазначає, що Договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ними всіх умов, які містяться в такому договорі.

Тому, укладаючи ліцензійний договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу.

У відповідності до умов п. п. 3.6, 3.7 укладеного ліцензійного договору позивач просив стягнути з відповідачів перераховане роялті за 8-й та 9-й періоди ліцензування.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що зобов'язання з оплати суми винагороди відповідачем-2 повністю виконано 23.06.2015.

Згідно з пункту 7.1 Договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2015, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Таким чином, строк дії договору прив'язується до факту існування зобов'язань. Зобов'язання з оплати останньої кінцевої суми винагороди за користування ліцензією за договором було виконано відповідачем-2 лише 23.06.2015.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем були складені акти узгодження ліцензій у зв'язку зі зміною курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долара США саме за вказаний вище період, до закінчення строку дії Договору, і саме в строк дії ліцензійного договору виникли зобов'язання відповідачів стосовно оплати перерахованої винагороди (роялті), які відповідачі не виконали в повному обсязі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається наявність у відповідачів грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору суми у розмірі 120 380,82 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення матеріали справи не містять.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, в порядку ст. 540 Цивільного кодексу України обов'язок по оплаті збільшеного розміру винагороди покладається на обох відповідачів (клієнта та афілійовану особу) в рівних частках.

Щодо посилань апелянта на те, що акти узгодження ліцензій були направлені позивачем вже після закінчення календарного строку дії Договору, то дане твердження не може бути підставою для звільнення його від обов'язку виконання зобов'язання зі сплати курсової різниці, оскільки розмір винагороди (роялті) був збільшений саме в рамках строку дії вказаного договору, що не суперечить положенням його п. 3.7 та умовам оплати.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджена заборгованість ПАТ "Фоззі-Рітейл" та ТОВ "ЕКСПАНСІЯ" перед ТОВ "Компарекс Україна", а тому з них підлягає стягненню сума у розмірі 120 380,82 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2017 у справі №911/1096/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2017 у справі №911/1096/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2017 у справі №911/1096/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1096/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров