номер провадження справи 4/101/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017 Справа № 908/1479/17

за позовом Комунального підприємства Водоканал, (69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 61)

до відповідача Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101) (70500, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне, вул. Зелена)

про стягнення 16 287,80 грн. основного боргу за договором про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації № 5105А/4 від 01.01.2006р.

Суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 52 від 19.06.2017р.;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 11/12-4409 від 11.09.2017р.;

До господарського суду Запорізької області звернулось Комунальне підприємство Водоканал, м. Запоріжжя з позовом до Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101), Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне про стягнення 16287,80 грн. основного боргу за договором про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації № 5105А/4 від 01.01.2006р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 198 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору. Вказує, що в супереч умовам договору та чинного законодавства, зобовязання щодо оплати наданих позивачем згідно із договором послуг водопостачання та водовідведення відповідачем не виконані. За твердженням позивача, за період з 19.08.2016р. по 18.04.2017р. у відповідача перед КП «Водоканал» виникла заборгованість по сплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 16287,80 грн., що підтверджується належним чином оформленими актами.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 18.07.2017 р. справу № 908/1479/17 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.07.2017р. порушено провадження у справі № 908/1479/17, справі присвоєно номер провадження 4/101/17, судове засідання призначено на 06.09.2017 р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

На підставі ст. 69 ГПК України, ухвалою суду від 06.09.2017р. строк вирішення спору продовжено на п'ятнадцять днів за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 25.09.2017р.

За письмовим клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав доводи позовної заяви та надав усні пояснення по суті спору. Наголошує, що станом на момент розгляду справи відповідачем зобовязання по оплаті наданих послуг не виконано.

Представник відповідача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав доводи, викладені у відзиві на позов.

У відзиві на позов відповідач проти наявності заборгованості перед позивачем у визначеній ним сумі не заперечує. Зазначає, що між Державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101)» та Комунальним підприємством «Водоканал» було проведено звірку взаємних розрахунків на предмет зясування суми заборгованості за спірний період, в результаті чого дані відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за послуги з водопостачання та водовідведення від 18.09.2017р. підтвердилися. Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 101)» визнає позовні вимоги повністю. При цьому відзначає, що позивачем порушені вимоги ч. 2 ст. 6 ГПК України, яка передбачає, що підприємства та організації, чиї права та законні інтереси порушено з метою безпосереднього врегулювання спору з порушниками цих прав та інтересів звертаються до них з письмовою претензією, тобто, спір може бути переданий до господарського суду лише після того, як контрагенту була пред'явлена претензія, яку він відхилив або не дав на неї відповіді в термін, передбачений діючим законодавством. Відповідач є державним підприємством та на сьогодні знаходиться у тяжкому фінансовому становищі у зв'язку зі зменшенням замовлень та значною кредиторською заборгованістю, підприємством постійно сплачуються неструктуровані платежі заборгованості минулих років ВАТ «Запоріжжяобленерго» та суми заборгованості до державного бюджету по податку на додану вартість. Також вказує, що в період з вересня 2016 року по березень 2017 року підприємством періодично проводились оплати у загальній сумі 17593,64 грн. на погашення заборгованості перед КП «Водоканал» щодо оплати послуг з водопостачання та водовідведення за період 2015р.-2016р. згідно претензії № 5105А/4 вйх.9634 від 26.09.2016р. За доводами відповідача, через скрутне фінансове становище підприємства, мізерні обсяги фінансування діяльності, дебіторську та кредиторську заборгованість, а також щомісячне перерахування коштів на погашення минулої заборгованості, відшкодувати суми боргу у повному обсязі не має можливості. Просить розстрочити суму заборгованості на окремі платежі з щомісячним погашенням заборгованості з жовтня 2017 року по грудень 2017 року у розмірі 5429,26 грн.

В судовому засіданні 25.09.2017р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2006р. між Комунальним підприємством «Водоканал» (Водоканалом, позивачем у справі) та Підприємством Кам'янської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області (№101) (Абонентом, правонаступником якого є відповідач у справі) було укладено договір №5105А/4 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації (надалі - Договір).

Згідно із п. 1.1. Договору Водоканал забезпечує Абоненту подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам - Вільнянський район, смт. Кам'яне, вул. Зелена.

Розділом 2 Договору визначено, що договір укладається з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, про його припинення не було письмово заявлено однією із Сторін.

Судом встановлено, що, зважаючи на відсутність відповідних письмових заяв сторін, на даний час Договір є діючим.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору Абонент зобовязався своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку у відповідності з цим Договором та нормативними документами, вказаними в п. 1.1 цього договору.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що основним документом на оплату є акт. Акти за питну воду та послуги стічних вод виписуються основному Абоненту з позначенням споживача представником Водоканалу, при наявності особистого посвідчення. Акти виписуються у 4-х примірниках 22-25 числа кожного місяця. Абонент зобов'язаний на протязі трьох банківських днів з дня виписки акта перераховувати кошти на розрахунковий рахунок Водоканалу у сумі, вказаній в акті. Якщо Абонент відмовляється підписати акт, він підписується представником Водоканалу, а в акті робиться відповідний запис про таку відмову. Такий акт пересилається Абоненту поштою. Оформлений таким чином акт є обов'язковим для виконання у вказані в ньому терміни, а також є підставою для розрахунків за питне водопостачання та приймання стічних вод.

02.02.2009 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої, було змінено реквізити Абонента на наступні: Державне підприємство «Підприємство Кам'янської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області (№101)», 70050, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Кам'яне, вул. Зелена, р/р 0364 в ЗОФ АКБ «Укрсоцбанк», МФО 313010, , яке є правонаступником боргів попередньої юридичної особи.

Додатковою угодою № 12 від 17.02.2017р., реквізити Абонента зазначено у наступній редакції: Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101)», 70050, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Кам'яне, вул. Зелена, р/р 7900 у ЗОУ АБ «Ощадбанк», МФО 313957, , яке є правонаступником усіх прав і обов'язків попередньої юридичної особи.

Позивачем, на виконання укладеного між сторонами Договору в період з 19.08.2016р. по 18.04.2017р. надано послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 17344,80 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами:

- Акт № 5105А/4 за період з 19.08.2016 р. по 16.09.2016 р. на суму 2943,00 грн.;

- Акт № 5105А/4 за період з 17.09.2016 р. по 17.10.2016 р. на суму 2943,00 грн.;

- Акт № 5105А/4 за період з 18.10.2016 р. по 17.11.2016 р. на суму 2943,00 грн.;

- Акт № 5105А/4 за період з 18.11.2016 р. по 16.12.2016 р. на суму 2943,00 грн.;

- Акт № 5105А/4 за січень 2017 р. від 24.01.2017 р. на суму 2943,00 грн.;

- Акт № 5105А/4 за період з 17.02.2017 р. по 17.03.2017 р. на суму 1308,00 грн.;

- Акт № 5105А/4 за період з 18.03.2017 р. по 18.04.2017 р. на суму 1321,80 грн.

Зазначені акти підписані уповноваженою особою Абонента, проте оплата за спожиті послуги до КП «Водоканал» у повному обсязі не надійшла.

Як вказує позивач, Абонентом, 29.03.2017р. по заборгованості за вказаний період сплачено грошові кошти у сумі 1057,00 грн., залишок заборгованості складає 16287,80 грн.

Позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101) 16287,80 грн. основного боргу за Договором стали предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі № 5105А/4 від 01.01.2006р., який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, на виконання умов Договору позивачем у період з 19.08.2016р. по 18.04.2017р. надано послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 17344,80 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіям відповідних актів (арк. справи 17-23).

За змістом п. 5.1 Договору, Абонент зобов'язаний на протязі трьох банківських днів з дня виписки акта перераховувати кошти на розрахунковий рахунок Водоканалу у сумі, вказаній в акті.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобовязання щодо оплати позивачу передбачених договором послуг, всупереч умов договору та вимог закону, у встановлені договором строки та обсязі не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за договором. Станом на момент звернення до суду сплачено лише суму 1057,00 грн., залишок заборгованості складає 16287,80 грн.

Суд приймає до уваги, що згідно з підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків заборгованість відповідача за Договором перед позивачем становить 16287,80 грн.

Згідно з чинним законодавством України, акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили як доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку. Проте, в розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Факт порушення умов, визначених змістом зобовязання щодо оплати наданих позивачем послуг водопостачання та водовідведення відповідачем не заперечується. У своєму відзиві відповідач наведені позивачем обставини підтверджує та визнає позов в повному обсязі.

В сулу ч. 1 ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Доказів сплати суми боргу відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, суд констатує наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 16287,80 грн., які є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що позивачем відповідно до ст. 5 ГПК України не були вжиті заходи щодо досудового врегулювання господарського спору, суд відхиляє як необґрунтовані.

За визначенням ст. 5 ГПК України, сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою. Порядок досудового врегулювання спорів визначається цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид господарських відносин. Порядок досудового врегулювання господарських спорів не поширюється на спори про визнання договорів недійсними, спори про визнання недійсними актів державних та інших органів, підприємств та організацій, які не відповідають законодавству і порушують права та охоронювані законом інтереси підприємств та організацій (далі - акти), спори про стягнення заборгованості за опротестованими векселями, спори про стягнення штрафів Національним банком України з банків та інших фінансово-кредитних установ, а також на спори про звернення стягнення на заставлене майно.

Отже, стаття 5 ГПК України передбачає право сторін застосовувати заходи досудового врегулювання спору за взаємною домовленістю.

Як встановлено судом, умови укладеного між сторонами Договору не містять жодних посилань на обовязковість досудового врегулювання господарського спору.

Частиною другою ст. 6 ГПК України, на яку також посилається відповідач, визначено, що підприємства та організації, чиї права і законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав та інтересів звертаються до нього з письмовою претензією. (І далі вимоги до претензії.)

Разом з тим, відповідно до частини першої зазначеної статті, підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

Таким чином, відсутність направленої на адресу відповідача претензії щодо сплати заборгованості не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом свої порушених прав.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002року у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України ( 254к/96-ВР ) (справа про досудове врегулювання спорів) передбачено, що можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні встановлює, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість та правомірність заявлених вимог.

Із урахуванням викладених обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Розглянувши клопотання Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101) про надання розстрочки виконання рішення суду на три місяці, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд знаходить підстави для задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання, відповідач посилається на наступні обставини. Державне підприємство Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101) є державним підприємством та на сьогодні знаходиться у тяжкому фінансовому становищі у зв'язку зі зменшенням замовлень та значною кредиторською заборгованістю, підприємством постійно сплачуються неструктуровані платежі заборгованості минулих років ВАТ «Запоріжжяобленерго» та суми заборгованості до державного бюджету по податку на додану вартість. Звертає увагу, що в період з вересня 2016 року по березень 2017 року підприємством сплачено суму заборгованості перед КП «Водоканал» щодо оплати послуг з водопостачання та водовідведення за період 2015р.-2016р. згідно претензії № 5105А/4 вйх.9634 від 26.09.2016р. у загальній сумі 17593,64 грн.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить суд розстрочити виплату заборгованості рівними платежами на три місяці від дати ухвалення рішення.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Господарським процесуальним кодексом не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

При вирішенні питання про розстрочку виконання рішення повинні враховуватись матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Таким чином, умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Тобто, підставою надання відстрочки є не тільки підтверджені належними доказами обставини щодо ускладнення чи об'єктивної неможливості виконання рішення суду, а і винятковість таких обставин.

Обов'язок доказування обставин щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення покладається на особу, яка звертається із заявою про надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України визначено, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство відповідача знаходиться у скрутному фінансовому стані, який обумовлений низкою обєктивних обставин, які підтверджуються Довідками про дебіторську та кредиторську заборгованість станом на 01.09.2017 р., наданою ДП Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101) (за підписом т.в.о. директора та начальника планово-економічного відділу), копії яких містяться в матеріалах справи. Згідно довідки відповідача, станом на 01.09.2017 р. він має кредиторську заборгованість, яка становить суму 3441,1 тис. грн.

Фактично наявні обставини, що дійсно ускладнюють виконання рішення господарського суду по даній справі.

Беручи до уваги всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне клопотання відповідача задовольнити і на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України розстрочити виконання судового рішення на три місяці, починаючи з жовтня 2017р. по грудень 2017р., зі сплатою рівними частинами по 5429,26 грн., останній місяць 5426,28 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства Водоканал (м. Запоріжжя) до Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101) (смт. Камяне Вільнянського району Запорізької області) задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101) (70500, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне, вул. Зелена, ) на користь Комунального підприємства Водоканал, (69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 61, ) 16287 (шістнадцять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 80 коп. основного боргу, розстрочивши виконання судового рішення на три місяці починаючи з жовтня 2017р. по грудень 2017р., зі сплатою рівними частинами по 5429 (пять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 26 коп., останній місяць 5426 (пять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 28 коп..

Стягнути з Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№101) (70500, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне, вул. Зелена, ) на користь Комунального підприємства Водоканал (69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 61, ) 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору,

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 84, 85 ГПК України 27 вересня 2017 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.