РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017Справа №910/12503/17
Суддя господарського суду міста Києва Чебикіна С.О., розглянувши справу за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Державного агентства резерву України про стягнення 15 768,35 грн., за участю представників позивача - Годицького А.І., довіреність №26 від 30.01.2017 року відповідача - Пономаренка В.В., довіреність №4210/0/4-16 від 06.12.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 14 570,63 грн. витрат пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також 210,78 грн - 3% річних та 986,94 грн - інфляційного збільшення у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов оплати за договором № 050/15 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 23.08.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.07.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11.09.2017 року.

04.09.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (далі - зберігач) та Державним агентством резерву України (далі - держрезерв) було укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 050/15 (далі - договір), за умовами якого держрезерв передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1мр, передбачені цим договором форми актів затверджуються держрезервом України (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.1. договору зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Відповідно до п. 3.1. договору держрезерв зобов'язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Згідно п. 4.2. договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням з Держрезервом України та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з Держрезервом України кошторису витрат, затверджених Держрезервом України акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати , акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати). У разі, коли держрезерв визнає за можливе, відрахування суми витрат частинами протягом поточного року.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що оплата робіт із закладення поставки цінностей до мобілізаційного резерву проводиться після отримання та погодження Держрезервом України акту встановленої форми на основі попередньо укладеного договору (поставки) цінностей мобілізаційного резерву.

Пунктом 7.3. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання матеріальних цінностей

Згідно кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на складах та у резервуарах відповідального сторонами було погоджено розмір коштів на відшкодування витрат зберігача за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 15 406,27 грн.

06.10.2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору № 050/15 від 23.08.2013 року, відповідно до умов якої сторони погоджують розмір коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в сумі 12 838,56 грн., крім того ПДВ - 2 567,71 грн., всього - 15 406,27 грн. (п. 1. додаткової угоди)

Згідно пункту 2 вищезазначеної додаткової угоди, оплата здійснюється на підставі актів по відшкодуванню за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Поясненнями позивача, частково відповідача, а також відповідними щоквартальними звітами про фактичні витрати за зберігання та актами на відшкодування витрат, що були направлені відповідачу листами № 013/3700 від 27.04.2016 року - за І квартал ( в сумі 3 419,99 грн.), № 013/6387 від 01.08.2016 року - за II квартал ( в сумі 3 441,55 грн.), № 013/8945 від 21.10.2016 року - за III квартал ( в сумі 3 458,76 грн.), № 013/279 від 12.01.2017 року - IV квартал ( в сумі 4 250,33 грн.) для підписання та які містяться в матеріалах справи та повністю відповідають затвердженим відповідачем кошторисам, підтверджується факт направлення позивачем відповідачу усіх передбачених п. 4.2. договору документів необхідних для відшкодування витрат із зберігання.

Доказів надання мотивованої відмови від підписання актів на відшкодування витрат, що були направлені відповідачу листами № 013/3700 від 27.04.2016 року - за І квартал ( в сумі 3 419,99 грн.), № 013/6387 від 01.08.2016 року - за II квартал ( в сумі 3 441,55 грн.), № 013/8945 від 21.10.2016 року - за III квартал ( в сумі 3 458,76 грн.), № 013/279 від 12.01.2017 року - IV квартал ( в сумі 4 250,33 грн.) відповідачем суду не надано.

За таких обставин, вищевказані акти вважаються прийнятими відповідачем.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання зі зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву відповідно до умов договору № 050/15 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 23.08.2013 року, а відповідач не відшкодував позивачу вартість витрат на зберігання та має перед останнім заборгованість у розмірі 14 570,63 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 001-9/2686 від 30.03.2017 року з вимогою погашення заборгованості по відшкодуванню витрат зберігача за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року в сумі 14 570,63 грн.

У відповіді № 1458/0/4-17 від 13.04.2017 року на претензію позивача, яка міститься в матеріалах справи, відповідач визнав наявність заборгованості за вищевказаним договором в сумі 14 570,63 грн.

Доказів оплати зазначеної заборгованості відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України ) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 14 570,63 грн. витрат, пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву згідно умов договору № 050/15 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 23.08.2013 року обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 986,94 грн. та 3% річних у розмірі 210,78 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Судом було надано належну оцінку доводам відповідача, що викладені у відзиві, водночас, посилання відповідача на те, що нормами законодавства не передбачається стягнення 3 % річних і збитків від інфляції за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву є безпідставними, оскільки ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за невиконання будь-якого грошового зобов'язання.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28; код 37472392) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; код 24584661) 14 570 (чотирнадцять тисяч п'ятсот сімдесят) грн. 63 коп. витрат пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також 210 (двісті десять) грн. 78 коп. 3% річних та 986 (дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 94 коп. інфляційного збільшення суми боргу та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.09.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна