КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа№ 910/182/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від скаржника: Цурка Н.О. - довіреність б/н від 01.08.2017.

від боржника: Щербина О.В. - довіреність № 29/15 від 29.12.2015.

розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Сухоярська Л.М. - свідоцтво № 1763 від 24.03.2016.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Прогресгруп" та Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року

у справі № 910/182/17 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Елас"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Прогресгруп"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року у справі № 910/182/17, зокрема, визнано конкурсними кредиторами боржника першої черги: ПАТ „Бердичівський машинобудівний завод „Прогрес" на суму 3 200,00 грн., ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" на суму 3 200,00 грн.; четвертої черги: ПрАТ „АвтоКрАЗ" на суму 3 156 549,28 грн., ПАТ „Бердичівський машинобудівний завод „Прогрес" на суму 18 000 000,00 грн., ПрАТ „Білоцерківська теплоелектроцентраль" на суму 34 644 125,00 грн., ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" на суму 147 226 966,54 грн., ТОВ „Елас" на суму 546 207,20 грн.; шостої черги: ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" на суму 19 259 481,89 грн. Визнано вимоги ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", які забезпечені заставою майна боржника на суму 1 562 513 131,80грн. Затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на загальну суму 1 785 352 861,71 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду в частині розміру та черговості включення до реєстру вимог кредиторів грошових вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", ТОВ „Прогресгруп" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з урахуванням уточнень до апеляційної скарги, просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року в частині кредиторських вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати банк заставним кредитором на загальну суму 110 158 711,95 грн., та відмовити банку у визнанні конкурсних вимог повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою суду від 24.07.2017 року вищевказаною колегією суддів зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.08.2017 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі. Крім того, вказаною ухвалою суду зобов'язано боржника уточнити вимоги прохальної частини апеляційної скарги у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 94 ГПК України.

Разом з тим, не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" також звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року та прийняти нове рішення, яким визнати заявлені банком конкурсні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду, вище вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою суду від 01.08.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" прийнято до спільного розгляду з раніше поданою і прийнятою до провадження апеляційною скаргою ТОВ „Прогресгруп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року, об'єднавши в одне апеляційне провадження.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Прогресгруп" представник ПрАТ „АвтоКрАЗ" просив скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року в частині затвердження кредиторських вимог банку та прийняти нове рішення про відмову у їх задоволенні.

В свою чергу розпорядник майна боржника та представник ПрАТ „Білоцерківська теплоелектроцентраль" у поданих відзивах просили скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року в частині затвердження кредиторських вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати банк заставним кредитором на загальну суму 110 158 711,95 грн., а в іншій частині вимог банку - відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 року продовжено строк розгляду справи, відкладено розгляд справи на 22.08.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України та зобов'язано ТОВ „Прогресгруп" направити іншим учасникам провадження у справі уточнення апеляційної скарги, подані 09.08.2017 року, докази чого надати суду до початку судового засідання.

15.08.2017 року через відділ документального забезпечення суду від ТОВ „Прогресгруп" на виконання вимог ухвали суду від 09.08.2017 року надійшло клопотання про долучення доказів направлення уточнення апеляційної скарги іншим учасникам провадження у справі.

У зв'язку з перебуванням суддів Сотнікова С.В. та Чорногуза М.Г. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.08.2017 року для розгляду справи № 910/182/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2017 року апеляційні скарги ТОВ „Прогресгруп" та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" прийнято до провадження в новому складі суду.

Іншою ухвалою суду від 22.08.2017 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 19.09.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.09.2017 року для розгляду справи № 910/182/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою суду від 19.09.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційні скарги ТОВ „Прогресгруп" та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" прийнято до провадження.

Представник банку в судовому засіданні 19.09.2017 року вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року та прийняти нове рішення, яким визнати заявлені банком конкурсні вимоги у повному обсязі. Проти апеляційної скарги боржника заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник боржника та розпорядник майна боржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги ТОВ „Прогресгруп" підтримали, просили її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року в частині кредиторських вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати банк заставним кредитором на загальну суму 110 158 711,95 грн., та відмовити банку у визнанні конкурсних вимог повністю. Проти апеляційної скарги банку заперечували, просили залишити її без задоволення.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

19.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у апеляційні скарги ТОВ „Прогресгруп" та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" підлягають частковому задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року - частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається із матеріалів справи, ініціюючий кредитор - ТОВ „Елас" звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - ТОВ „Прогресгруп" у зв'язку з неспроможністю останнього погасити наявну кредиторську заборгованість у сумі 546 207,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року, серед іншого, порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ „Прогресгруп", визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - ТОВ „Елас" на суму 546 207,20 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Сухоярську Л.М., вирішено інші процедурні питання.

Відповідне оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ „Прогресгруп" оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 22.02.2017 року за № 40605.

У встановлений ст. 23 Закону про банкрутство строк до Господарського суду міста Києва надійшла заява ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 2 775 812 781,31 грн.

05.04.2017 року до господарського суду міста Києва надійшов на затвердження реєстр вимог кредиторів ТОВ „Прогресгруп" станом на 31.03.2017 року, до якого, з урахуванням уточнень до реєстру станом на 11.05.2017 року, розпорядником майна божника разом з боржником включено, в тому числі, вимоги ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" на загальну суму 238 021 284,02 грн., з яких 111 560 958,67 грн. до четвертої черги, 16 298 413,40 грн. до шостої черги та 110 158 711,95 грн. - окремо, як забезпечені заставою майна боржника.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року у справі № 910/182/17 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на загальну суму 1 785 352 861,71 грн., до якого, серед інших, включено вимоги ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" першої черги на суму 3 200,00 грн., четвертої черги - 147 226 966,54 грн. та шостої черги - 19 259 481,89 грн. Визнано вимоги ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", які забезпечені заставою майна боржника на суму 1 562 513 131,80 грн.

ТОВ „Прогресгруп" та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" з даною ухвалою суду не погодились в частині визнання банку кредитором боржника та оскаржили її до апеляційного господарського суду.

В силу абз. 7 ч. 25 Закону про банкрутство внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції від 29.05.2017 року у справі № 910/182/17 переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині кредиторських вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит". В іншій частині зазначена ухвала не переглядається.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали в оскаржуваній апелянтами частині, колегією суддів встановлено наступне.

Як встановлено судом та вбачається із заяви банку, 05.11.2008 року між ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит") та ТОВ ТД заводу „Прогрес" (правонаступником якого є ТОВ „Прогресгруп") укладено договір № 1271-08 від 05.11.2008 року про невідновлювальну кредитну лінію, за умовами якого банком надано боржнику кредитну лінію в сумі 30 000 000,00 грн., зі сплатою за користування кредитними коштами процентів та строком повернення до 28.07.2013 року.

В подальшому, 14.08.2009 року сторони дійшли згоди щодо зміни умов договору № 1271-08, також змінивши найменування договору з невідновлювальної кредитної лінії на відновлювальну кредитну лінію.

Протягом дії даного договору сторонами неодноразово вносилися до нього зміни, зокрема, щодо розміру ліміту кредитної лінії. Додатковою угодою від 11.11.2013 року сума кредитної лінії встановлена на 100 000 000,00 грн., також згідно даної угоди сторони продовжили строк погашення кредитної лінії до 22.07.2016 року.

Банком виконано свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі, надавши боржнику кошті у розмірі та на умовах кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Боржником в свою чергу обов'язок з повернення кредиту не виконано, з огляду на що заборгованість за вказаним договором, з урахуванням простроченої заборгованості по основному боргу, відсоткам та пені, становить 166 486 448,43 грн., з якої 100 000 000,00 грн. основного боргу, 47 226 996,54 грн. - заборгованість по відсоткам та 19 259 481,89 грн. - пені.

Водночас, розпорядником майна не визнано вимоги в частині нарахованої суми пені по кредиту та відсоткам в розмірі 3 244 943,43 грн. та суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 35 666 007,87 грн., посилаючись на те, що вони нараховані після винесення постанови НБУ № 898 від 17.12.2015 року про відкликання банківської ліцензії та введення ліквідаційної процедури ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", що за твердженням боржника означає припинення банком здійснення нарахування відсотків та пені за кредитним договором, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно положень частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З моменту відкликання банківської ліцензії у кредитора, дія кредитного договору в частині нарахування та отримання відсотків за користування цим кредитом не припинилася, оскільки ані Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ані іншими законодавчими актами не передбачено припинення зобов'язання сторін за кредитним договором у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури стосовно банку.

Відповідно до вимог пункту 4-1 ст. 46 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

11.07.2014 року набрали чинності зміни до абзацу другого пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", згідно з якими неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Аналогічної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постановах від 19.10.2016 року у справі № 902/92/16 та від 21.06.2016 року у справі № 912/3777/15.

Отже, наведене спростовує доводи скаржника щодо помилковості здійсненого банком розрахунку суми боргу.

При цьому, посилання боржника в доповненнях до апеляційної скарги на те, що розрахунок заборгованості банку за договором № 1271-08 від 05.11.2008 року не підписаний та не скріплений печаткою, є безпідставними та спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком (т. 2, арк. с. 113-116), який підписано уповноваженою особою Фонду ГВФО на здійснення ліквідації ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" Валендюк В.С. та головним бухгалтером Носовець Н.І., а також скріплений печаткою банку.

Відтак, заявлена кредитором сума, що виникла на підставі договору про відновлювальну кредитну лінію № 1271-08 від 05.11.2008 року в сумі 166 486 448,43 грн. правомірно визнана судом першої інстанції в повному обсязі та включена до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості.

Крім того, 14.12.2005 року між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та ТОВ „Прогресгруп" укладено договір № 1027-01-05 від 14.12.2005 року про відновлювальну кредитну лінію, за умовами якого надано боржнику кредитну лінію в сумі 29 100 000,00 грн., зі сплатою за користування кредитними коштами процентів та строком повернення до 19.06.2016 року.

В подальшому, 18.12.2006 року сторони дійшли згоди щодо зміни умов договору № 1027-01-05, також змінивши найменування договору з відновлювальної кредитної лінії на мультивалютну кредитну лінію.

Протягом дії даного договору сторонами неодноразово вносилися до нього зміни, зокрема, щодо розміру ліміту кредитної лінії.

Згідно кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 18.06.2015 року) надання коштів здійснюється в межах мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 249 660 861,76 грн.

Відповідно до кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 19.02.2015 року) позичальник зобов'язувався повернути кредитні кошти до 26.02.2016 року.

Таким чином, заборгованість за договором № 1027-01-05 з урахуванням простроченої заборгованості по основному боргу (в Євро та гривнях), відсоткам (в Євро, доларах США та гривнях) та пені становить 417 989 782,15 грн.

В забезпечення виконання ТОВ „Прогресгруп" зобов'язань за договором № 1027-01-05, між боржником та кредитором укладено договір застави майнових прав № 3314ИП/0612 від 08.06.2012 року, згідно з умовами якого передано банку в якості предмету застави майнові права вимоги на отримання грошових коштів, які виникли на підставі договору № 2534 від 04.07.2011 року та додаткової угоди № 1 від 04.07.2011 року до нього, укладених між заставодавцем та ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", відповідно до якого останній зобов'язався прийняти та оплатити продукцію відповідно до умов передбачених договором № 2534 та додатковою угодою № 1. Узгоджена сторонами ринкова вартість майнових прав становить 18 903 621,67 грн. Згідно договору від 30.01.2014 року про внесення змін до договору застави майнових прав № 3314ИП/0612, узгоджена сторонами вартість майнових прав складає 14 903 634,23 грн.

Також, в забезпечення виконання ТОВ „Прогресгруп" зобов'язань за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1027м-01-05 від 14.12.2005 року між боржником та кредитором укладено договір застави акцій № 2823А/1109 від 30.11.2009 року. Згідно умов даного договору боржником передано в якості предмету застави акції емітента ВАТ "Бердичівський машинобудувний завод "Прогрес", номінальною вартістю 3,00 грн., у кількості 312 320 штук, всього номінальною вартістю 936 960,00 грн. Згідно договору про внесення змін від 30.10.2012 року до договору № 2823А/1109, узгоджена сторонами вартість предмету застави становить 4 165 349,38 грн.

Крім того, в забезпечення виконання ТОВ „Прогресгруп" зобов'язань за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1027м-01-05 від 14.12.2005 року між боржником та кредитором укладено договір застави акцій № 3701А/0215 від 27.02.2015 року, згідно умов якого боржник передав банку в якості предмету застави акції емітента ПАТ "Ужгородський Турбогаз", номінальною вартістю 0,25 грн., у кількості 2 915 970 штук, всього номінальною вартістю 728 992,50 грн. Згідно до п. 3 договору № 3701А/0215 узгоджена сторонами вартість предмету застави становить 93 311 040,00 грн.

Відповідно до договору про внесення змін від 29.05.2015 року до договору застави акцій № 3701А/0215 від 27.02.2015 року внесені зміни до п. 2 даного договору, згідно яким предмет застави передається в заставу, як забезпечення повернення наступних кредитних договорів, а саме, договорів про мультивалютну кредитну лінію № 1200-01-07 від 28.09.2007 року, № 1027м-01-05 від 14.12.2005 року, № 587м-01-05 від 21.11.2005 року та № 1286м-09 від 11.02.2009 року.

Так, зокрема, між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та ТОВ „Прогресгруп" укладено договір № 1200-01-07 від 28.09.2007 року про відновлювальну кредитну лінію, за умовами якого надано боржнику кредитну лінію в сумі 120 000 000,00 грн., зі сплатою за користування кредитними коштами процентів та строком повернення до 25.09.2009 року.

В подальшому сторони дійшли згоди щодо зміни умов договору № 1200-01-07, також змінивши найменування договору з відновлювальної кредитної лінії на мультивалютну кредитну лінію.

Згідно кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 28.08.2015 року), надання кредитних коштів здійснюється окремими частинами на умовах, визначених даним договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 226 900 000,00 грн.

Відповідно до кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 14.04.2015 року) позичальник зобов'язувався повернути кредитні кошти до 23.01.2016 року.

Таким чином, заборгованість за договором № 1200-01-07 з урахуванням простроченої заборгованості по кредиту, відсоткам та пені становить 429 856 746,79 грн.

Крім того, між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та ПАТ „Буднобудівний завод „Залів" укладено договір № 1286м-09 від 11.02.2009 року про мультивалютну кредитну лінію.

Згідно з додатковою угодою від 06.02.2015 року до кредитного договору надання коштів здійснюється в рамках відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 346 000 000,00 грн.

Таким чином, заборгованість за договором № 1286м-09 з урахуванням простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та пені (в забезпечення виконання умов якого укладено з ТОВ „Прогресгруп" договір застави акцій № 3701А/0215) станом на 16.03.2017 року складає 618 012 370,97 грн.

Крім того, між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та ПАТ "Суднобудівний завод "Залів" укладено договір № 587м-01-05 від 21.11.2005 року про мультивалютну кредитну лінію, відповідно до якого банк відкрив кредитну лінію на загальну суму 410 980,00 Євро.

Згідно наступних додаткових угод до кредитного договору, а саме, додаткової угоди від 06.02.2014 року, надання кредитних коштів здійснювалось окремими частинами з лімітом максимальної заборгованості в розмірі 188 000 000,00 грн., строком до 01.07.2015 року, з оплатою процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, заборгованість за договором № 587м-01-05 з урахуванням строкової та простроченої заборгованості по кредиту (в Євро, доларах США та гривнях), строкової та простроченої заборгованості по відсоткам (в Євро, доларах США та гривнях) та пені по основному боргу кредиту та відсоткам (в забезпечення виконання умов якого укладено з ТОВ „Прогресгруп" договір застави акцій № 3701А/0215) станом на 16.03.2017 року складає 509 185 629,04 грн.

Колегія суддів не погоджується доводами апеляційної скарги боржника щодо часткового визнання вимог банку, а саме розмірі 97 476 389,40 грн., що забезпечені заставою майна боржника та виникли на підставі договору про відновлювальну кредитну лінію № 1027-01-05 від 14.12.2005 року в сумі 417 989 782,15 грн., та договору застави акцій № 3701А/0215 від 27.02.2015 року в сумі 1 557 056 746,80 грн., оскільки боржник за вищевказаним договором виступає не тільки заставодавцем, а й позичальником.

Щодо договору застави майнових прав № 3314ИП/0612, згідно умов якого боржником передано банку в якості предмету застави майнові права вимоги на отримання грошових коштів, які виникли на підставі договору № 2534 та додаткової угоди № 1 від 04.07.2011 року до нього, укладених між ТОВ „Прогресгруп" та ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", то судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про безпідставність тверджень розпорядника майна стосовно того, що заборгованість відсутня, оскільки останній отримав грошові кошти по даному контракту в повному розмірі та в 2015 році направляв їх на погашення кредитної заборгованості перед банком.

Так, листом від 24.02.2015 року за вих. № 15к-0144/1 боржник повідомляв банк, що зобов'язання по кредитному договору № 2017м-01-05 від 14.12.2005 року в сумі 10 053 000,00 грн. виконані, та просив розірвати договір застави майнових прав № 3314ИП/0612 від 08.06.2012 року.

У відповідь на вищевказаний лист кредитором було направлено лист № 8-233000/4969 від 26.03.2015 року, в якому останній зазначив, що розірвати договір застави можливо лише за умови надання рівноцінної за ринковою вартістю заміни.

Грошові кошти, які надійшли на поточний рахунок ТОВ „Прогресгруп" були спрямовані на погашення зобов'язань за кредитним договором № 1027м-01-05 від 14.12.2005 року згідно платіжних доручень № 21 від 18.02.2015 року - на суму 3 966 033,42 грн., та № 496 від 18.02.2015 року на суму 200 276,54 грн.

Решта коштів була спрямована на інші потреби боржника, що підтверджується платіжними дорученнями № 6994 від 18.02.2015 року, № 7081 від 19.02.2015 року та № 7242 від 20.02.2015 року, а також виписками по особовому рахунку за період з 18.02.2015 року по 24.02.2015 року, докази чого наявні в матеріалах справи.

Грошові кошти, згідно платіжних доручень № 21 від 18.02.2015 року та № 496 від 18.02.2015 року зараховувалися в рахунок погашення кредитної заборгованості з поточного рахунку позичальника, що підтверджує сплату кредиту боржником, як позичальником, а не як заставодавцем.

Таким чином, часткове погашення позичальником - ТОВ „Прогресгруп" кредитної заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1027-01-05 не є підставою для розірвання договору застави майнових прав.

Отже, заявлена кредитором заборгованість, що виникла на підставі договору про відновлювальну кредитну лінію № 1027-01-05 від 14.12.2005 в сумі 417 989 782,15 грн. та договору застави акцій № 3701А/0215 від 27.02.2015 року в сумі 1 557 056 746,80 грн. правомірно визнана судом в повному обсязі.

Крім того, 10.06.2008 року між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та ТОВ "Промінек" було укладено договір № 1248м-08, відповідно до якого банк надає позичальнику кредитні кошти в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 400 000 000,00 грн. з кінцевим строком повернення коштів до 09.06.2009 року зі сплатою відсотків.

В подальшому, до договору вносилися зміни та доповнення у формі додаткових угод, зокрема, 01.09.2015 року було змінено ліміт відновлювальної мультивалютної кредитної лінії на 4 325,00 грн. з кінцевим строком погашення до 01.03.2016 року.

Таким чином, заборгованість ТОВ "Промінек" за договором № 1248м-08 з урахуванням строкової та простроченої заборгованості по основному боргу (в Євро, доларах США, фунтах стерлінгів та гривнях), строкової та простроченої заборгованості по відсоткам (в Євро, доларах США, фунтах стерлінгів та гривнях) та пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсоткам станом на 16.03.2017 складає 454 452 912,66 грн.

15.07.2004 року між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та ТОВ НВП "Атол", укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 876м-01-04 за умовами якого позичальнику відкрито кредитну лінію з загальним лімітом, який встановлений у п. 1.1 даного договору, та встановлено графік повернення кредитних коштів.

В подальшому, до договору вносилися зміни та доповнення у формі додаткових угод, зокрема, додатковою угодою від 13.08.2015 року визначено, що позичальник зобов'язувався повернути всі отримані кошти банку до 31.12.2016.

Згідно умов кредитного договору (з урахуванням змін згідно додаткової угоди від 26.12.2012) позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом з 26.12.2012 року.

Таким чином, заборгованість ТОВ НВП "Атол" за договором № 876м-01-04 з урахуванням строкової та простроченої заборгованості по кредиту (в Євро, доларах США та гривнях), строкової та простроченої заборгованості по відсоткам (в Євро, доларах США та гривнях), станом на 16.03.2017 року складає 172 597 753,72 грн.

З метою забезпечення виконання повернення кредитів за договорами № 1248м-08 від 15.07.2004 року та № 876м-01-04 від 10.06.2008 року 28.09.2012 року між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та боржником укладено договір застави акцій № 3366А/0912, за умовами якого в якості предмету застави банку передано акції емітента ПАТ "АвтоКрАЗ" номінальною вартістю однієї акції 0,25 грн. у кількості 180 675 000 штук, номінальною вартістю 45 168 750,00 грн. Узгоджена сторонами вартість предмету застави 5 456 385 грн. 00 коп.

Таким чином, банком заявлено грошові вимоги до боржника як майнового поручителя в розмірі 627 050 666,38 грн., що виникли за кредитними договорами № 1248м-08 та № 876м-01-04, в забезпечення виконання яких було укладено договір застави акцій № 3366А/0912.

В той же час, розпорядником майна боржника, з яким погодився суд першої інстанції, заявлену заборгованість визнано частково в сумі 5 456 385,00 грн., що забезпечені заставою майна боржника, як оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорів застави.

Не погоджуючись з даним висновком місцевого господарського суду, банк в апеляційній скарзі посилається на те, що у разі невиконання боржником основного кредитного зобов'язання кредитор має право отримати задоволення своїх вимог від майнового поручителя, зокрема в процедурі банкрутства останнього, але виключно за рахунок проданого в ліквідаційній процедурі предмета забезпечення, тобто незалежно від їх розміру зазначені вимоги за своєю правовою природою є забезпеченими. За твердженням скаржника, оцінка предмета забезпечення (майна) на момент укладення договору поруки (іпотеки) не впливає на визначення розміру забезпечувального зобов'язання, а обсяг задоволення таких вимог прямо залежить від фактичної вартості предмета майнової поруки під час реалізації у ліквідаційній процедурі відповідно до вимог Закону про банкрутство.

За твердженням скаржника, законодавство про банкрутство не пов'язує включення до реєстру вимог, забезпечених заставою майна боржника, із встановленням договірної вартості предметів забезпечення, як єдиного критерію визначення розміру забезпечених заставою вимог. Розмір таких вимог встановлюється виходячи з розміру заборгованості за кредитом та розміру дійсних на момент подання заяви з кредиторськими вимогами зобов'язань майнової поруки по даному кредитному договору, незалежно від вартості предметів застави. Якщо кредитор-заставодержатель вважає, що реалізаційна вартість предметів застави буде відмінною від визначеної договором застави вартості, то дійсна вартість заставного забезпечення визначається за наслідком продажу предмета застави, після чого вимоги, які не забезпечені заставою, переходять до 4 черги вимог кредиторів, якщо боржник у справі про банкрутство отримував кредит чи надав фінансову поруку і вона не припинилася, або погашаються (припиняються), якщо боржник у справі є тільки майновим поручителем третьої особи, яка отримувала кредит. Отже, у процедурі розпорядження майном визнання та включення до реєстру вимог кредитора-заставодержателя окремо, як таких що задовольняються позачергово згідно частини 9 статті 45 Закону про банкрутство, повинно враховувати як саме визначив ці вимоги кредитор-заставодержатель, згідно поданої ним заяви та реальний розмір заборгованості по кредитному договору, існуючої на момент подання заяви кредитора та з огляду на час порушення справи про банкрутство.

Однак колегія суддів не погоджується з даним твердженням скаржника та вважає висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 21. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 „Про Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)", у визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Згідно ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставодавцем, відповідно до ч. 1 ст. 583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про іпотеку":

- іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

- майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Статтею 589 ЦК України та статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, юридичні поняття "поручитель" та "майновий поручитель", не є тотожними, вказані особи є суб'єктами різних за змістом цивільних правовідносин, а саме - поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення як порука на підставі ст. ст. 546, 553 ЦК України, а майновий поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення зобов'язань як застава (іпотека), правова природа якого визначена Законом України "Про заставу", Законом України "Про іпотеку".

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. (Висновок Судової палати у господарських справах Верховного Суду України викладено в постанові від 16.10.2012 року у справі N 5023/6981/11 (Постанова N 3-43гc12)).

Проте, норми Закону про банкрутство не обмежують право Банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

Однак, згідно вимог ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, відповідальність майнового поручителя, як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов'язанні, обмежується переданим у іпотеку майном (його вартістю, визначеною в договорі іпотеки).

У визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Таким чином, у разі невиконання основним боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання іпотекодержатель як кредитор, має право вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя останній відповідає в межах узятих на себе зобов'язань перед іпотекодержателем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2016 року у справі № 918/169/16, яка в подальшому була залишена без змін постановою Верховного Суду України від 29.03.2017 року.

Так, підставою для перегляду справи Верховним Судом України було неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Предметом перегляду ВСУ, були, зокрема постанови Вищого господарського суду України, які ґрунтувались на тій позиції, що і позиція скаржника у даній справі про те, що оцінка предмета забезпечення (майна) на момент укладення договору поруки (іпотеки) не впливає на визначення розміру забезпечувального зобов'язання, а обсяг задоволення таких вимог прямо залежить від фактичної вартості предмета майнової поруки під час реалізації у ліквідаційній процедурі відповідно до вимог Закону про банкрутство.

Разом з тим, залишаючи без змін постанову Вищого господарського суду України від 22.11.2016 року у справі № 918/169/16, Верховний Суд України погодився в висновком суду касаційної інстанції про визнання кредиторських вимог банку у межах вартості предмета іпотеки відповідно до іпотечного договору та включення їх до реєстру вимог кредиторів окремо як забезпечених заставою майна боржника.

Аналіз наведених законодавчих положень та правової позиції Верховного суду України дає підстави зробити висновок про те, що норми чинного законодавства та положення укладеного між скаржником та майновим поручителем договору застави надають право Банку вимагати виконання боргових зобов'язань у межах узгодженої вартості предмета застави.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання вимог банку в розмірі узгодженої сторонами вартості предмету застави за вищевказаним договором, а саме в сумі 5 456 385,00 грн.

Разом з тим, як вбачається із заяви ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" з кредиторськими вимогами до боржника, вимоги банку ґрунтуються також на договорі про відновлювальну кредитну лінію № 7-01-12 (в подальшому найменування змінено на договір про мультивалютну кредитну лінію № 1444м-12), та укладеному між боржником та кредитором договорі застави майнових прав № 3568ИП/1114 від 20.11.2014 року.

В той же час, згідно тексту оскаржуваної ухвали, судом описано відповідні договори, однак не надано правової оцінки вказаним договорам, не здійснено аналізу їх умов, а також не зазначено доводів та підстав визнання чи невизнання вимог на суму 7 225 937,55 грн.

Так, 20.02.2012 року між ПАТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ТОВ „Прогресгруп" та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 7-01-12 (в подальшому найменування змінено на договір про мультивалютну кредитну лінію № 1444м-12) з наступними змінами та доповненнями, відповідно до якого позичальнику було надано кредитну лінію з встановленим лімітом заборгованості у розмірі 2 000 000,00 грн. з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 19.02.2013 року.

Надалі, умови кредитного договору було змінено шляхом підписання додаткових угод до договору про мультивалютну кредитну лінію № 1444м-12, які є невід'ємною частиною даного кредитного договору.

Відповідно до кредитного договору (з урахуванням змін згідно з додатковою угодою від 23.04.2015 року) позичальник зобов'язувався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти відповідно до графіку погашення з кінцевим строком, до 20.04.2016 року.

Таким чином, заборгованість за договором № 1444м-12 з урахуванням строкової та простроченої заборгованості по кредиту, строкової та простроченої заборгованості по відсоткам (в доларах США) та пені за прострочення заборгованості по основному боргу та відсоткам, станом на 16.03.2017 року складає 7 225 937,55 грн.

В забезпечення виконання ТОВ „Прогресгруп" зобов'язань за договором № 1444м-12, між боржником та кредитором укладено договір застави майнових прав № 3568ИП/1114 від 20.11.2014 року, згідно з умовами якого, передано банку в якості предмету застави майнові права вимоги на отримання грошових коштів, які виникли на підставі договору № ю97/114 від 20.11.2014 року про банківський строковий вклад та додатковою угодою № 1 від 04.07.2011 року. Узгоджена сторонами ринкова вартість предмету застави складає 900 000,00 доларів США., що відповідно до курсу валют, встановленого НБУ станом на 22.03.2017 року, еквівалентно 24 165 000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог на підставі договору про відновлювальну кредитну лінію № 7-01-12 та договору застави майнових прав № 3568ИП/1114 від 20.11.2014 року на суму 7 225 937,55 грн. із включенням окремо до реєстру вимог кредиторів як таких що забезпечені заставою майна боржника.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції не досліджено всі заявлені вимоги банку та не відображено у резолютивній частині оскаржуваної ухвали наслідків розгляду вимог на суму 7 225 937,55 грн., то на підставі повноважень, наданих суду апеляційної інстанції, переглянувши в апеляційному порядку заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів та здійснивши перерахунок заявлених сум, судова колегія дійшла висновку про скасування ухвали господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року у справі № 910/182/17 в частині визнання вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", які забезпечені заставою майна боржника на суму 1 562 513 131,80 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення про визнання вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", які забезпечені заставою майна боржника на суму 1 569 736 069,35 грн. В іншій частині ухвалу про визнання конкурсних вимог банку суд залишає без змін.

Як наслідок, реєстр вимог кредиторів ТОВ „Прогресгруп" підлягає затвердженню на загальну суму 1 736 225 717,78 грн.

Керуючись статтями 99, 101-105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Прогресгруп" та Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року у справі № 910/182/17 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року у справі № 910/182/17 в частині визнання вимог Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит", які забезпечені заставою майна боржника на суму 1 562 513 131,80 грн., скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати вимоги Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит", які забезпечені заставою майна боржника на суму 1 569 736 069,35 грн.

4. В іншій частині ухвалу господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року у справі № 910/182/17 про визнання вимог Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Прогресгруп" залишити без змін.

5. Затвердити реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю „Прогресгруп" на загальну суму 1 736 225 717,78 грн.

6. Справу №910/182/17 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

Л.Г. Смірнова