ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Справа № 910/20388/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Картере В.І.,
Козир Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 30.05.2017
та на рішеннягосподарського суду міста Києва від 15.02.2017
у справі№ 910/20388/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Каір-1"
до1. Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"; 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5
простягнення 202 805,27 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ТОВ "Каір-1" Кіча В.В.,

- ТДВ "СТ "Домінанта" повідомлений, але не з'явився,

- ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_7,

- ОСОБА_5 повідомлений, але не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Каір-1" (надалі - ТОВ "Каір-1" / позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (надалі - ТДВ "СТ "Домінанта" / відповідач-1) та до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4 / відповідач-2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, - ОСОБА_5 (надалі - ОСОБА_5 / третя особа), про стягнення 202 805,27 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.02.2017 (суддя Смирнова Ю.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 (головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.), позовні вимоги ТОВ "Каір-1" задоволено частково: стягнуто з ТДВ "СТ "Домінанта" на користь ТОВ "Каір-1" суму страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн., судовий збір у розмірі 734,77 грн., витрати на послуги адвоката в розмірі 2 000 грн.; стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ТОВ "Каір-1" збитки у розмірі 96 934,31 грн., судовий збір у розмірі 1 454,01 грн., витрати на послуги адвоката в розмірі 4 000 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

ФОП ОСОБА_4, не погоджуючись із вказаними рішенням та постановою, звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині стягнення з нього збитків в розмірі 96 934,31 грн. судового збору в сумі 1 454,01 грн. та витрат на послуги адвоката в розмірі 4 000 грн., та відмовити в цій частині позову, а постанову апеляційного господарського суду скасувати повністю.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.08.2017 у складі колегії суддів: Барицька Т.Л. - доповідач, Губенко Н.М., Картере В.І., відновлено ФОП ОСОБА_4 пропущений процесуальний строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/20388/16; касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.09.2017.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 18.09.2017 № 08.03-04/4205 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/20388/16 у зв`язку з запланованою відпусткою судді Губенко Н.М.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2017 у справі № 910/20388/16 визначено наступний склад колегії суддів: Барицька Т.Л. - головуючий (доповідач), Картере В.І., Козир Т.П.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.09.2017 у складі колегії суддів: Барицька Т.Л. - доповідач, Картере В.І., Козир Т.П., касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/20388/16 прийнято до провадження.

Усіх учасників судового процесу належним чином було повідомлено про час та місце розгляду даної справи, проте відповідач-1 та третя особа не скористалися своїм правом бути присутнім у судовому засіданні.

Ознайомившись з матеріалами справи та встановленими судами обставинами, перевіривши повноту їх встановлення та правильність юридичної оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, дотримання ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 19.09.2015 близько 06 год. 30 хв. на 54 км + 150 м автодороги "Київ - Харків", поблизу села Бзів Баришівського району Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля Renault Premium, державний номер НОМЕР_1, із напівпричепом General Trailers, державний номер НОМЕР_2, який знаходився під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля Renault Magnum, державний номер НОМЕР_3, із напівпричепом Acerbi, державний номер НОМЕР_4.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що підтверджується вироком Баришівського районного суду Київської області від 03.03.2016 у справі № 355/129/16-к, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Транспортні засоби - автомобіль Renault Magnum, державний номер НОМЕР_3, та напівпричеп Acerbi, державний номер НОМЕР_4, належать на праві власності ТОВ "Каір-1", що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 03.10.2006 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 19.04.2012, відповідно.

У свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Renault Premium, державний номер НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована ТДВ "СТ "Домінанта" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3744505, у свою чергу страховиком за відповідним договором є ОСОБА_4

Вказаним договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3744505 передбачено, що франшиза становить 1 000 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн.

Судами також було досліджено, що листом від 01.06.2016 позивач звернувся до ТДВ "СТ "Домінанта" із заявою, в якій просив відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом пошкоджених у ДТП транспортних засобів (автомобіля Renault Magnum, державний номер НОМЕР_3 напівпричепа Acerbi, державний номер НОМЕР_4) та виплатити страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн. (ліміт відповідальності страховика з вирахуванням франшизи за полісом).

Листом № 1284/1 від 10.06.2016 ТДВ "СТ "Домінанта" звернулось до позивача із проханням надати для огляду пошкоджені транспортні засоби для визнання причин настання страхового випадку та розміру збитків. При цьому, будь-яких зауважень щодо переліку та змісту поданих заявником документів страховою компанією надано не було.

24.06.2016 позивач відповідним листом повідомив відповідача-1 про готовність надати для огляду відповідні транспортні засоби, однак, представники страхової компанії для огляду пошкоджених транспортних засобів так і не з'явилися.

Звертаючись до господарського суду з відповідними позовними вимогами, ТОВ "Каір-1" вказувало, що в результаті ДТП було пошкоджено належні йому транспортні засоби (автомобіль Renault Magnum, державний номер НОМЕР_3, та напівпричеп Acerbi, державний номер НОМЕР_4), а також знищено частину вантажу, який перевозився на виконання укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиції Бізнес Менеджмент за охорону довкілля" договору перевезення від 01.01.2015. Крім того, позивачем було понесено витрати на проведення автотоварознавчого дослідження. З огляду на зазначене, на думку позивача, загальна сума збитків, понесена ним в результаті ДТП, складає 202 805,27 грн., з яких: 44 779,75 грн. - вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля Renault Magnum, державний номер НОМЕР_3; 101 154,56 грн. - вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження напівпричепа Acerbi, державний номер НОМЕР_4; 54 370,96 грн. - вартість знищеного вантажу; 2500 грн. - вартість проведеного автотоварознавчого дослідження.

ТОВ "Каір-1" в обґрунтування заявлених позовних вимог посилалося на те, що оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Renault Premium, державний номер НОМЕР_1, була застрахована ТДВ "СТ "Домінанта" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3744505, то обов'язок з відшкодування збитків у розмірі 49 000 грн. (ліміт відповідальності страховика з урахуванням франшизи за полісом) покладається на відповідача-1. При цьому, за твердженням позивача, на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 працював водієм у ФОП ОСОБА_4 на умовах трудового договору і керував належним ОСОБА_4 на праві власності транспортним засобом, а тому в силу положень ст. ст. 1172, 1194 ЦК України обов'язок по відшкодуванню решти заявленої до стягнення суми збитків покладається на відповідача-2 - ФОП ОСОБА_4

Господарські суди попередніх інстанцій, задовольняючи частково заявлені ТОВ "Каір-1" позовні вимоги, виходили з того, що позивачем в належному порядку доведено розмір завданих збитків його транспортним засобам (автомобілю та напівпричіпу), вірно визначено обов'язок ТДВ "СТ "Домінанта" з відшкодування збитків в розмірі 49 000 грн. (в межах страхового полісу, за виключенням франшизи), а також обов'язок ФОП ОСОБА_4 як власника транспортного засобу, яким керувала винна у ДТП особа, з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортних засобів позивача, і сумою страхового відшкодування, яке підлягає виплаті відповідачем-1 на підставі полісу №АЕ/3744505, в розмірі 96 934,31 грн.

При цьому, суди дійшли висновку про недоведеність ТОВ "Каір-1" наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення підтвердження факту знищення вантажу, який перевозився, а саме: факту завдання збитків і їх розміру та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, у зв'язку з чим відмовили в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 шкоди у розмірі 54 370,96 грн. Крім того, суди відмовили в задоволенні вимог позивача про стягнення 2 500 грн. вартості проведеного автотоварознавчого дослідження, оскільки ці витрати не є збитками в розумінні вимог чинного законодавства.

Вищий господарський суд України вважає такі висновки господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду правомірними та обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи з аналізу наведеного, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Водночас, згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України, зокрема, п. 1, 3 ч. 1, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, вина особи, яка керувала автомобілем Renault Premium, державний номер НОМЕР_1, - ОСОБА_5 була встановлена у судовому порядку в межах кримінальної справи.

Разом з тим, як уже зазначалося, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Renault Premium, державний номер НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована ТДВ "СТ "Домінанта" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3744505, у свою чергу страховиком за відповідним договором є ОСОБА_4, відповідно до якого франшиза становить 1 000 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн.

Так, за змістом статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Власниками транспортних засобів в даному випадку вважаються юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Як вбачається з наявного в матеріалах справи висновку № 055/16 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 25.05.2016 суб'єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_9, вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу), завданого власнику автомобіля Renault Magnum, державний номер НОМЕР_3, в результаті пошкодження транспортного засобу у ДТП, що сталася 19.09.2015, становить 44 779,75 грн.

Також, висновком № 053/16 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 25.05.2016 суб'єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_9 підтверджується, що вартість матеріального збитку, завданого власнику напівпричепа Acerbi, державний номер НОМЕР_4, становить 101 154,56 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого та апеляційного господарських судів про те, що вказані висновки експертного автотоварознавчого дослідження відповідають встановленим вимогам законодавства, належним чином підтверджують розмір завданих ТОВ "Каір-1" збитків у зв'язку з пошкодженням належних йому транспортних засобів. При цьому, ні відповідачем-1, ні відповідачем-2 не надано належних та допустимих доказів протилежного.

Таким чином, господарський суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний господарський суд, вірно встановив, що загальна вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті ДТП, належним йому транспортним засобам, становить 145 934,31 грн.

Згідно зі ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, як встановлено п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, беручи до уваги встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, враховуючи визначені полісом №АЕ/3744505 розміри лімітів відповідальності та франшизи, вартість відновлювального ремонту пошкоджених транспортних засобів з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та виходячи з наведених вище норм чинного законодавства, господарський суд міста Києва та Київський апеляційний господарський суд дійшли правильного висновку, що відповідач-1 - ТДВ "СТ "Домінанта" зобов'язаний був виплатити позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. (50 000 грн. (ліміт відповідальності страховика) мінус 1000,00 грн. франшизи за полісом) на підставі заяви ТОВ "Каір-1" про виплату страхового відшкодування за спірним страховим випадком, чого ним зроблено не було, у зв'язку з чим суди обґрунтовано постановили до стягнення з ТДВ "СТ "Домінанта" суми страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищий господарський суд України погоджується з судами попередніх інстанцій стосовно того, що оскільки у зв'язку із пошкодженням належних позивачу транспортних засобів (автомобіля Renault Magnum, державний номер НОМЕР_3, та напівпричепа Acerbi, державний номер НОМЕР_4) ТОВ "Каір-1" було завдано матеріальний збиток у загальному розмірі 145 934,31 грн., а сума страхового відшкодування складає 49 000 грн., то різниця між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортних засобів позивача, і сумою страхового відшкодування, яке підлягає виплаті ТДВ "СТ "Домінанта" (відповідач-1) на підставі полісу №АЕ/3744505, становить 96 934,31 грн. та підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_4 (відповідач-2).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_4, заперечуючи проти заявлених позовних вимог до нього та вказуючи, що за пошкодження транспортних засобів позивача повинен відповідати ОСОБА_5, посилався на трудову угоду від 01.09.2015, укладену між ним та ОСОБА_5, відповідно до умов якої замовник (ФОП ОСОБА_4.) доручає, а підрядник (ОСОБА_5.) бере на себе зобов'язання виконати такі роботи (надати послуги): перевезення грузів автомобільним транспортом Renault Premium440 НОМЕР_1, напівпричіп НОМЕР_2 в строк з 01.09.2015 до 30.09.2015; підрядник виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; замовник забезпечує підрядника усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором.

Судами було вірно визначено, що за своїм змістом вказана трудова угода не є трудовим договором, а є цивільно-правовою угодою, а саме: договором підряду, що не заперечується ні відповідачем-2, ні третьою особою.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України унормовано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє механізмом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків; замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, яка викладена в постанові від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14.

З огляду на вищевикладене, місцевий та апеляційний господарські суди, встановивши, що обов'язок з відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності відповідача-1 за полісом № АЕ/3744505 покладається саме на ФОП ОСОБА_4 як замовника робіт, при виконанні яких було ОСОБА_5 завдано матеріальні збитки позивачу, та як власника джерела підвищеної небезпеки, яким було завдано збитків, дійшли правильного висновку, що саме з ФОП ОСОБА_4 підлягає стягненню шкода, завдана внаслідок пошкодження належних позивачу транспортних засобів, у розмірі 96 934,31 грн.

Крім того, звертаючись до суду з позовною заявою, ТОВ "Каір-1" також просило стягнути з ФОП ОСОБА_4 54 370,96 грн. збитків, що становить вартість знищеного вантажу, який перевозився транспортними засобами позивача.

Судами було встановлено, що з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 053/16 вбачається, що внаслідок зіткнення автомобіля з напівпричепом-автоцистерною остання отримала складну деформацію - остання ємність (5 секція) - V-7010 л зі зміщенням контрольних точок на 450-650 мм з розривом панелі бокової лівої, створенням гострих складок металу в районі з'єднання бокової лівої та задньої стінок, розгерметизацією в декількох місцях по зварювальним швам, при цьому порушилися у вигляді тріщин місця кріплення автоцистерни до шасі напівпричепа.

За твердженнями позивача, в напівпричепі-автоцистерні перевозився вантаж на виконання умов укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиції Бізнес Менеджмент за охорону довкілля" договору перевезення від 01.01.2015, а саме: конденсат газовий стабільний, і внаслідок пошкодження автоцистерни відбулося повне витікання вантажу з останньої ємності (5 секції), в якій містилося 7010 л вантажу, а оскільки вартість 1 л конденсату газового стабільного згідно відомості про вантаж складає 7,7562 грн. без ПДВ, то за підрахунками позивача загальна вартість знищеного вантажу становить 54 370,96 грн.

Разом з тим, Вищий господарський суд України погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що ТОВ "Каір-1" не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту знищення вантажу в заявленому розмірі, при цьому, в зазначеному вище висновку експертного дослідження встановлено лише факт пошкодження автоцистерни, а відтак, позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: факту завдання збитків і їх розміру та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, з огляду на що, судами було обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також, правомірним є висновок судів про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 2 500 грн. витрат позивача за проведення автотоварознавчого дослідження, з огляду на те, що ці витрати не є збитками в розумінні положень чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги, поданої ФОП ОСОБА_4 до Вищого господарського суду України, стосовно того, що саме ОСОБА_5 повинен нести відповідальність за спричинені з його вини збитки, завдані позивачу в результаті ДТП, відхиляються судом, з підстав наведених вище.

Не беруться до уваги посилання відповідача-2, викладені в касаційній скарзі, на те, що судами було надано невірну оцінку наявним в матеріалах справи висновкам автотоварознавчих експертиз, оскільки як уже вказувалося, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про те, що результати вказаних експертних досліджень є належними та достовірними, не спростованими ні відповідачем-1, ні відповідачем-2. Більш того, заявляючи про нібито їх неправильність, ФОП ОСОБА_4, як вбачається з матеріалів справи, не надавав ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій жодних переконливих доказів на підтвердження своєї позиції.

Решта доводів касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву, поясненнях та апеляційній скарзі, та не знайшли свого підтвердження, вони не спростовують правомірних висновків місцевого та апеляційного господарських судів, їм дана належна оцінка, а тому не можуть бути підставою для скасування прийнятих у даній справі судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовані норми матеріального права.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/20388/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: В.І. Картере

Т.П. Козир