ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.09.2017 Справа № 907/382/17

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Йосипчук О.С., суддів Васьковський О.В., Ремецькі О.Ф., розглянувши матеріали справи № 907/382/17

за позовною заявою публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", м. Львів

до відповідача 1 Державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області

до відповідача 2 ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України, м. Ужгород

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області , м. Ужгород

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Закарпатська обласна державна адміністрація, м. Ужгород

про стягнення 430386,20 грн.,

За участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_2- представник

від відповідача 1 ОСОБА_3 - адвокат

від відповідача 2 ОСОБА_4 представник

Третіх осіб:

- Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області м. Ужгород представник не зявився

- Закарпатська обласна державна адміністрація ОСОБА_5 - представник

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ від імені якого діє регіональна філія Львівська залізниця ПАТ Укрзалізниця, м. Львів звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства «Славутське лісове господарство», м.Славута та до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України, м. Ужгород про стягнення 430386,20 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів. При цьому, згідно із прохальною частиною позовної заяви, позивач просить стягнути наведені вище платежі за час затримки вагонів із одного із відповідачів, в залежності від наявності ознак відповідальності за таку затримку.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами спору є Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, яке представляє Регіональна філія Львівська залізниця з 26.02.2016 р. що є відокремленим підрозділом (філією) Публічного акціонерного товариства Українська залізниця без права юридичної особи (п. 2.1. Положення про Регіональну філію), місцезнаходження філії: п. і. 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1 (п. 1.4. Положення про Регіональну філію), діє на підставі Положення про Регіональну філію Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця(нова редакція).

Відповідачем 1 є Державне підприємство Славутське лісове господарство, яке є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 00993314, місцезнаходження юридичної особи: 30000, Хмельницька обл., м. Славута, вул. Кузовкова, буд. 1, а відповідачем 2 є Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України, що є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 39515893, місцезнаходження юридичної особи: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 20.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що у травні 2016р. відповідач 1 відправив зі станції ОСОБА_6 залізниці до станції Загонь (Угорщина) два вагони №68823178 та №60441938 з вантажем «деревина паливна» (відправки №490383 та №491878).

Наведені вище вагони 15.05.2016р. прибули на станцію Батьово, де були відчеплені для проведення переогляду, згідно з актами загальної форми від 15.05.2016р. №10921 та №10923. Наведені вище дії виконано на підставі заявок ОСОБА_1 митниці (відповідач 2 у справі) №05/16 та №07/16.

Дані, згадані два вагони №68823178 та №60441938 із вантажем простояли на станціях Львівської залізниці з 15.05.2016р. по 02.11.2016р. При цьому, під час здійснення працівниками ОСОБА_1 митниці митного оформлення вантажу, позивач на виконання заявок ОСОБА_1 митниці здійснювала їх переміщення на станцію Батьово, Чоп, Ужгород для митного доогляду, здійснювала вивантаження та завантаження цього вантажу, його зважування, а 21.07.2016р. два вагони №68823178 та №60441938 було відправлено на станцію Чоп для вивантаження вантажу у звязку із складанням протоколу про порушення митних правил. У звязку з цим, ОСОБА_1 митницею, з метою недопущення порушень митного законодавства, було проведено посилені заходи митного контролю вагонів.

Потім, 19.10.2016р. Закарпатська митниця повідомила позивача про те, що вантаж «Деревина паливна», що знаходиться у вагонах №68823178 та №60441938 буде вилучено згідно з протоколами про порушення митних правил.

Стверджуючи про те, що затримка вагонів №68823178 та №60441938 відбулася протягом з 15.05.2016р. по 02.11.2016р., позивач доводить час затримки актами загальної форми №№ 899, 2541,579, 22, 710,2540,580,29,4582.

Всього, як видно зі змісту позовної заяви (абз.6 арк.2), залізницею на підтвердження факту затримки спірних вагонів та вчинення із ними маневрових робіт у період з 15.05.2016р. по 02.11.2016р., позивач вказує 9 актів загальної форми ГУ-23, вважаючи наявність цих актів достатніми і допустимими докази, які обґрунтовують його майнові вимоги у сумі 430386,20 грн. за затримку двох вагонів упродовж з 15.05.2016р. по 02.11.2016р. Так само, з посиланням на 9 актів загальної форми ГУ-23 - №№ 899, 2541,579, 22, 710,2540,580,29,4582, обґрунтовується і надіслана відповідачу ОСОБА_7 позивача №НЮ-89 від 26.01.2017р.

Нормативно обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на правила ст.908, та ст.920 ЦК України, де умови перевезення та відповідальність сторін обумовлюється законом, а у випадку порушення зобовязання, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не випливає із чинного законодавства України.

Далі міститься посилання на правила Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якими вантажовідправника зобовязано здійснити оформлення перевезення у законодавчому просторі та на умови обовязкового відшкодування перевізнику всіх додаткових витрат, повязаних із перевезенням вантажу.

Тому, оскільки відповідач 1 відмовив у задоволенні претензії позивача (№НЮ-89 від 26.01.2017р.), стверджуючи, що витрати повинен оплатити відповідач 2 (ОСОБА_1 від 23.02.2017р. №91), стягнення суми позову має бути здійснено у примусовому порядку із одного із відповідачів, в залежності від ознак винуватості, оскільки поряд із обовязком вантажовласника (відповідач 1 у справі), відшкодування витрат залізниці від перевищення терміну експлуатації її вагонів і проведення маневрових робіт, може бути покладено і на митний орган (відповідач 2 у справі) в силу правил, передбачених ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, позаяк ним не було дотримано правил, передбачених ст.ст.255, 336, 338 МК України.

Відповідач 1 проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях по суті позову. Зокрема стверджує, що затримка вагонів сталася не через порушення ним правил перевезення, а внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 митниці (відповідач 2), що підтверджується Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 11.01.2017р. у справі №308/10627/16-п, якою скасовано постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2016р. про накладення адміністративного стягнення, а адміністративну справу закрито за відсутністю події і складу правопорушення, Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 15.02.2017р. по справі №308/10629/16-П, якою скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду від 08.12.2016р. про порушення митних правил, а справу закрито через відсутність ознак порушення митних правил, передбачених ст.483 МК України, Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2016р. у справі №822/1456/16, якою визнано бездіяльність митного органу щодо затримки залізничних спірних вагонів.

Окремі пояснення-заперечення позовних вимог, викладені у додаткових поясненнях відповідача 1 стосуються дефекту форми актів загальної форми ГУ-23, що спростовують належність цього доказу.

Відповідач 2 проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зокрема, посилається на законність та обґрунтованість дій митниці і також на дефект форми 9 ОСОБА_8 загальної форми - №№ 899, 2541, 579, 22, 710, 2540, 580, 29, 4582, що подані позивачем в обґрунтування суми позову. За твердженням відповідача 2, загальний розмір коштів, який зазначено у цих актах, не співпадає з розміром позовних вимог, відсутня аргументація обґрунтованості включення складових витрат на операції з вантажем до загально нарахованої суми.

Окрім того, відповідач 2 посилається на сплин спеціального строку позовної давності в частині вимог про стягнення втрат за актами загальної форми №№29, 10923 ,22, 4573, 10921, 24 та на те, що вимоги до митниці мають вирішуватись за правилами адміністративного провадження.

Третьою особою - Головним управлінням державної казначейської служби України у Закарпатській області надано пояснення, згідно з якими жодних правових звязків із позивачем не виникало і не могло виникнути, а спірні правовідносини виникли виключно між позивачем і відповідачами.

Третьою особою ОСОБА_1 обласною державною адміністрацією також надані пояснення по суті вимог позивача, згідно з якими, з посиланням на ст.ст.6,13,16,17,26,39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» надано пояснення про підстави видання розпоряджень голови ОСОБА_1 обласної адміністрації від 13.05.2016р. №236 та від 18.08.2016р. №400. ОСОБА_8 з цими поясненнями, Закарпатська обласна державна адміністрація діяла відповідно до вимог законодавства, у звязку із численними зверненнями керівників підприємств та громадськості Закарпатської області з приводу експорту деревини паливної, митного оформлення таких вантажів, з метою недопущення акцій протестів громадськості, субєктів зовнішньоекономічної діяльності, врегулювання питання видачі митних дозвільних документів на провадження експорту деревини паливної, залучення додаткових ресурсів для наповнення державного бюджету, і винесла Розпорядження від 13.05.2016р. №236, яке втратило чинність 18.08.2016р. на підставі Розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА №400, що прийнято на підставі ОСОБА_1 обласного управління лісового та мисливського господарства від 26.07.2016р. та розяснення Державного вищого навчального закладу від 03.08.2016р., якими надано тлумачення термінів окремих товарних кодів.

У попередньому засіданні суду оголошено перерва в порядку ст.77 ГПК України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судова колегія, -

ВСТАНОВИЛА:

Судовим розглядом справи встановлено, що правовідносини між позивачем та відповідачем 2 побудовані на Договорі про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №1477 від 24.02.2015р., згідно з яким позивач зобовязався надати відповідачу послуги , повязані із перевезенням вантажів, а відповідач здійснювати оплату за надані послуги. При цьому, позивач відображає всю вартість наданих відповідачу 2 послуг в особовому рахунку вантажовласника.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються Договором сторін, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та чинним законодавством України.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457).

Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

ОСОБА_8 статті 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до статті 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється місячне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

За приписами статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Правове регулювання порядку та умов користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також тих, що належать підприємствам та орендовані ними, за час затримки на коліях залізниць загального користування, здійснюється Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, ОСОБА_8 про затримку вагонів форми ГУ-23а, ОСОБА_8 загальної форми ГУ-23. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Позивач стверджує, що має право на відшкодування втрат за додаткові послуги у сумі 430386,20 грн., які нараховані згідно ОСОБА_8 загальної форми №№899, 2541, 579, 22, 710, 2540, 580, 29, 4582 за затримку вагонів №68823178 та №60441938. Саме такі підстави позову містить позовна заява позивача і саме ці обставини позову і є предметом судового дослідження (заяв про зміну предмета або підстав позову від позивача не поступало).

Поряд з цим, посилання позивача на ОСОБА_8 загальної форми №№899, 2541, 579, 22, 710, 2540, 580, 29, 4582 за затримку вагонів №68823178 та №60441938, як на встановлені факти суд не приймає за преюдицію, а перевіряє на достовірність.

Позивач посилається на те, що розмір втрат у сумі заявленого позову підтверджено та обґрунтовано актами загальної форми ГУ-23, які підписано відповідальними представниками залізниці, однак не підписано представником вантажовласника, як того вимагають правила складання саме ОСОБА_8 загальної форми ГУ-23, та без надання можливості вантажовласникові заперечити обставини, що обумовили складання таких актів загальної форми, згідно ст. ст. 119, 121 Статут залізниць України, п. п. 3, 13, 16 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. N 113, п. п. 5, 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року N 644, де відповідач зобов'язаний сплатити залізниці плату за користування вагонами та збереження вантажу, коли така затримка сталась саме з вини відповідача.

Суд критично ставиться до поданих позивачем доказів та підстав позовних вимог про стягнення 430386,20 грн. з огляду на те, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 34 цього Кодексу обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається зі змісту 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до п. п. 9, 10 розд. III Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. N 113, про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

ОСОБА_8 п.8 Правил користування вагонами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції та вантажовласника. Не агентами залізниці, а представниками вантажовласника. При цьому, в ОСОБА_8 вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Зазначені правила є необхідними для врегулювання усіх питань затримки вагонів, їх час та вартість маневрових робіт, позаяк ОСОБА_8 загальної форми є документом що підтверджує факт затримки та розмір плати за це.

Окремо слід зауважити, що судом Правила користування вагонами по відношенню до Правил складання актів суд визнає, як співвідношення спеціальних правил до загальних правил складання актів, позаяк форма ОСОБА_8 загальної форми ГУ-23, затверджена саме Правилами користування вагонами.

Таким чином, обставини затримки вагонів, в тому числі час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери, визначаються на підставі акту загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника (п. 8 розд. III Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. N 113; п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року N 334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за N 567/6855).

І саме у такій формі, обставини затримки вагонів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення засвідчуються наказом, актом про затримку вагонів, що складається станцією та повідомленням про затримку вагонів, а підставою для нарахування плати за користування вагонами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, є акт загальної форми.

Такий акт господарський суд оцінює у сукупності з усіма іншими доказами зі справи відповідно до вимог ст. 43 ГПК України при вирішенні спорів, пов'язаних із платою за користування вагонами за позовом залізниці, зокрема, відомостями плати за користування вагонами, які документами обліку часу перебування вагонів вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами; пам'ятками про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій контейнерами (п. 4 р. II Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Мінтранспорту та зв'язку України від 25.02.99 року N 113).

Таким чином, обставини в частині нарахування плати за користування до станції призначення (за час затримки вагонів за період, який зазначає позивач у розрахунках) суд досліджує, як підстави позову, поряд із обставинами затримки спірних вагонів

Отже, предметом судового дослідження у спірній ситуації стала подія, яка мала місце у травні 2016р., де відповідач 1 відправив зі станції ОСОБА_6 залізниці до станції Загонь (Угорщина) два вагони №68823178 та №60441938 з вантажем «деревина паливна» (відправки №490383 та №491878). Ці вагони 15.05.2016р. прибули на станцію Батьово, а потім були відчеплені для проведення переогляду, що підтверджуються позивачем актами загальної форми ГУ-23 від 15.05.2016р. №10921 який, у послідуючому, доповнений ОСОБА_8 №22 від 15.05.2016р., що складено 15.20год., та ОСОБА_8 №10923, який доповнено ОСОБА_8 №29 від 16.05.2016р. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 №10921 та ОСОБА_8 №10923 не містяться серед підстав нарахування суми позову.

ОСОБА_8 від 15.05.2016р. №10921 який, у послідуючому, доповнений ОСОБА_8 №22 від 15.05.2016р., було затримано вагон №68823178 о 8.30год, а акт №22 від 15.05.2016р. складено в 15.50 год. Таким чином, згідно із наведеними вище актами, які складено і підписано двома працівниками позивача (Агенти ППВ ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) у сукупності, простій вагону №688231 склав 8 годин. Зі змісту ОСОБА_8 №22 вбачається, що вагон затримано для митного догляду, згідно заявки митниці №05/16 від 15.05.2016р. та на виконання Наказу №106ДН-5, за яким вагон №68823178 відправлено на станцію Чоп. Такі ж відомості містяться і в ОСОБА_8 №10921. Дослідити зміст заявки митниці №05/16 від 15.05.2016р. судовим розглядом справи можливості не було через відсутність серед матеріалів позивача оригіналу або належним чином завіреної цієї заявки.

ОСОБА_8 № 10923 від 15.05.2016р., який складено станційним оператором СТЦ ОСОБА_11, оператором СТЦ ОСОБА_12 та головним інспектором митниці ОСОБА_13, було затримано вагон №60441938 та вагон №67867267, який не являється предметом судового дослідження і, відповідно, підставою для нарахування втрат, повязаних із його затримкою. До цього ОСОБА_8 № 10923 від 15.05.2016р. було складено додатковий ОСОБА_8 від 16.05.2016р. №29, який підписано агентами ППВ ОСОБА_10 та Товт (без зазначення ініціалів та без представника митниці), який вже містить відомості про те, що затримка вагону №60441938 відбулася не 15.05.2016р., а 16.05.2016р. о 05.40 год. При цьому, згідно з ОСОБА_8 №10923 від 15.05.2016р., вагони затримано на підставі усного розпорядження начальника митного поста, а заявка подана 16.05.2016р. №07/16. Далі, Акт №29, який складено 16.05.2016р. у доповнення до ОСОБА_8 №10923 від 15.05.16р. містить відомості про те, що первісний ОСОБА_8 №10923 складено не 15.05.2016р., а 16.05.2016р., а затримка вагонів відбулась не за усним розпорядженням начальника митного поста, а через день заявці №07/17 від 16.05.2016р., а на підставі Наказу ДН5 від 16.05.2016р. Поряд з цим, як слідує із заявки митного поста «Залізничний» №07/16 від 16.05.2016р., вона отримана представником Львівської залізниці 16.05.2016р. об 08.00 год, а той час, як маневрові роботи (наднормативна затримка) по вагону №60441938, згідно ОСОБА_8 №10923, розпочалась 15.05.2016р. об 13.04 год, а згідно ОСОБА_8 №2916.05.2016р. об 05.40 год., що є раніше від розпочатку митних процесів.

Далі, доводячи своє право на стягнення з відповідачів суми позову, позивач, як в момент звернення до відповідача із претензією (26.01.2017р.), так і звертаючись із позовною заявою до суду (15.03.2017р.), покликається на ОСОБА_8 загальної форми ГУ-23 №580, який складено 18.08.2016р. ОСОБА_8 з цим актом №580, він є доповненням до акту загальної форми №11015, який складено позивачем 16.06.16р.

ОСОБА_8 змісту означеного ОСОБА_8 №580 від 18.08.2016р., його складено у відношенні до вагону №60441938 на станції Батьово агентами ППВ ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Цим актом зафіксовано факт затримки вагону №6044193 митницею після проведення зважування та митного доогляду. Означена дія позивача та відповідача 2 (Закарпатська митниця) вчинена не на підставі заявки, а на підставі ОСОБА_15 митниці №07-70-61Є34/2114 та наказу ДН-5 №232 від 18.08.2016р. На підставі наведених вище документів, позивач відправив вагон №6044193 із станції Батьово на станцію Ужгород для вивантаження. І знову у акті міститься вимога зняти провізну плату зі станції Батьово до станції Ужгород.

Далі, Акт 11015 від 16.06.2016р., доповненням до якого є наведений вище ОСОБА_8 №580, складено ст. оператором ОСОБА_16, оператором СТ ОСОБА_17 та агентом з передачі вантажу ОСОБА_9 ОСОБА_8 не містить інформації, що його складено у сукупності із ОСОБА_8 №580. Водночас він містить відомості про те, що у вагоні № 6044193 міститься уже не «деревина паливна», а « ліс», а станція призначення Тужер МАВ, а не Загонь МАВ. Описуючи обставини, які викликали складання позивачем акту загальної форми ГУ-23, ОСОБА_8 №11015 від 16.06.2016р. містить відомості про те, що його складено «в тому, що даний вагон затриманий для зважування (а не вивантаження Акт№580) по заявці №48/16 (без дати складання) та для зясування (без пояснень чого зясування)». Іншого опису обставин складання офіційного ОСОБА_8 загальної форми ГУ-23 не наведено.

Поряд з цим, аналіз заявки митного поста «Залізничний» (підрозділ відповідача 2) №48/16 від 16.06.2016р. вказує на те, що зобовязання вчинити маневрові дії позивач має вчинити на підставі ст.338, ст.325 МК України та усного розпорядження начальника митного поста. При цьому, заявка містить вимогу подати вагон на зважування (без наведення станцій нового призначення), а не для вивантаження.

Окремо слід зауважити, щодо того, що ОСОБА_8 11015 від 16.06.2016р., доповненням до якого є наведений вище ОСОБА_8 №580 також не зазначений у позовній заяві як підстава позову.

Позовні вимоги позивача грунтуються і на ОСОБА_8 загальної форми №579, який складено на станції Батьово 18.08.2016р. агентами ППВ ОСОБА_14 та ОСОБА_15 по відношенню до вагону №68823178. ОСОБА_8 цього акту, він є доповненням до ОСОБА_8 № 11014, складеного 16.06.2016р. і яким не обгрунтовуються суми позову. Наведений вище ОСОБА_8 №579 складено внаслідок затримки вагону до вивантаження на підставі ОСОБА_15 митниці та наказу від 18.06.16р. Заявки митниці на маневрові роботи, що зазначені у цьому акті судовим розглядом справи не виявлено, що додатково стверджується і змістом ОСОБА_8 №579 від 18.06.16р. (опис обставин). Окрім того, ОСОБА_8 не містить документально підтверджених відомостей про час вчинення маневрових робіт. Міститься лише позначення про те, що простій вагону склав 1502 в/годин, без пояснень про правові підстави для такого простою.

Як на підставу для стягнення суми позову позивач також покликається і на ОСОБА_8 загальної форми №2541та №2540, які складено 15.09.2016р. комерційними агентами позивача ОСОБА_18 та ОСОБА_19. ОСОБА_20 цих актів вказує на те, що їх складено по відношенню до спірних вагонів, що слідують до станції призначення Австрія, а не Загонь. При цьому, акт, в якості обставин його складання містить відомості про те, що цей вагон 15.09.16р. в 10.00 год відправлено зі станції Ужгород на станцію Батьово на підставі ОСОБА_15 митниці. Разом з тим, посилання на реквізити та правовий статус цього листа, ні акт №2541, а ні ОСОБА_20 №2540 не містить, як не містить пояснень про те, що яким чином, лист митниці замінює за процесуальною формою заяву органу митної служби. Зважаючи на таке, встановити правову підставу для маневрових робіт позивача, і як наслідок, - підставу для складання цих ОСОБА_20 загальної форми в адрес вантажовласника судовим розглядом справи неможливо.

ОСОБА_20 №899, який складено 20.10.2016р. комерційними агентами позивача ОСОБА_21 та ОСОБА_22 встановлено, що його складено по відношенню до вагону № 60441938 та вагону № 68823178 (вантаж деревина паливна знову) на станції Чоп і після заявки про зважування у м.Ужгород (наведені вище ОСОБА_20 та заявка). Цей акт складено в місці загального користування , без обумовлення який чином затримані вагони знаходились в м.Чоп 22.10.2016р. в місці загального користування. В якості опису обставин складання акту міститься інформація не про заявку митниці, яка затримала вантаж, а про те, що ці вагони ДП «Славутське ЛГ» (як власника) простоюють на місцях загального користування в очікуванні їх вивантаження. Правових підстав самостійного розпорядження вагонами та вантажем, який знаходиться під митним контролем на період затримки в порядку ст.338, ст.325 МК України зазначений ОСОБА_20 №899, яким обгрунтовано суму позову, не містить. Поряд з цим, ОСОБА_20 №899 містить позначення позивача, згідно з яким, вагони, відповідно до цього ж акту перебували в місці загального користування (ст.Чоп) з 20.10.2016р. по 02.11.2016р. в той час, як ОСОБА_20 №899 складено 20.10.2016р., а не після надання послуг, за які стягується плата.

Судом піддано аналізу і ОСОБА_20 загальної форми №710, який складено 19.10.2016р. агентами позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_23 по відношенню до спірних вагонів. ОСОБА_8 даного ОСОБА_8, його складено в якості додатку до ОСОБА_8 №11077 від 17.09.2016р., який не наведено підставою позову, згідно з позовною заявою.

ОСОБА_8 цього ОСОБА_8 №710, його складено на станції Батьово 19.10.2016р. Акт №710 містить відомості про те, що його складено не на підставі заявки митниці, а на підставі Наказу митниці ДН-5№303, згідно з яким вагони направлено на станцію Чоп на вивантаження. При цьому, простій склав 773 години (з 17.09.2016р. по 19.10.2016р.) без зазначення установлених законом підстав такої затримки. Про причини складання цього акту, у якому відсутні відомості про те, що затримку вагонів та маневрові роботи здійснено по заявці митниці з одночасним покладанням на вантажовласника обовязку оплатити ці маневрові роботи, ОСОБА_8 №710 не містить, а представник позивача не пояснив та не підтвердив здійснення цих дій за заявкою митного органу. Зважаючи на таке, суд також вважає ці роботи несанкціонованими встановленим законом колом відповідальних працівників.

Поданий в якості доказу ОСОБА_8 загальної форми №4582, який складено агентами ОСОБА_24 та ОСОБА_25, не містить дати його складання, а копія цього акту не містить відомостей про опис обставин складання акту, що унеможливлює його дослідження на предмет спроможного доказу у справі. Наведені вище протиріччя у актах загальної форми не спростовані та не підтверджені і поясненнями позивача, поданими в порядку ст.22 ГПК України, оскільки пояснення містять посилання на докази, що підтверджують підстави нарахування, які не закладені в основу підстав позову (ч.4 ст.22 ГПК України).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

ОСОБА_8 параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникло по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у звязку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

ОСОБА_8 параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обовязком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, повязані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Порядок взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами", затверджений наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту України від 28.05.2004 N 399/442, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.06.2004 визначає, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в місцях загального користування й перебувають під охороною залізниці, а для здійснення митних процедур можуть подаватися в інші зони митного контролю.

При цьому, посадові особи залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати будь-які операції з ними (навантаження, вивантаження, перевантаження, виправлення пошкоджень упакування, розпакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без відповідного дозволу митного органу, оформленого у формі, чітко установленій чинним законодавством.

Отже, стягнення коштів за виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, та/або проведення митного контролю та митного оформлення товарів у встановлених випадках та способом, який чітко передбачений законом.

Зважаючи на таке, поданими позивачем матеріалами не підтверджується достовірно як сам факт проведення позивачем маневрових робіт, так і факт підстав їх проведення/затримки в межах правил, установлених наведеним вище чинним законодавством. Не підтверджено і підстави складання актів загальної форми, якими апелює позивач у контекстів правил п.8 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р., де ОСОБА_8 загальної форми ГУ-23 складається у формі, встановленій Додатком №6 до цих Правил, складається тоді, коли затримка вагонів сталася з причин, які залежать від вантажовласника безпосередньо (винятків з цього правила Правила не містять). Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. N 334, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 р. за N 567/6855. Відповідно до п. 3 зазначених Правил, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення з очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Далі, згідно п. 9 Правил користування вагонами і контейнерами про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів.

Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником) (п.10 Правил користування вагонами і контейнерами).

Враховуючи вищевказані норми, у зв'язку із затримкою вагонів на станції Чоп, за участі представника вантажовласника мав бути складений акт загальної форми, а не акт про затримку вагонів. В той же час, уповноважені представники відповідача не підписували жодних актів загальної форми в зв'язку з затримкою вагонів на станції Батьово, Чоп, та Ужгород окрім того, доказів складання накопичувальних карток позивачем також не подано суду.

І, оскільки , відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом посвідчення обставин, що є підставою для нарахування плати за понаднормативне зберігання вантажу є ОСОБА_8 загальної форми, він має бути складений достовірно та з урахуванням вимог чинного законодавства.

З огляду на вищеприведене, судом не піддано аналізу інші заперечення позивачів, які грунтуються на факті доведеності підстав затримки вагонів та обсягу їх відповідальності у спірній ситуації.

Окрім того, судом критично досліджено і складання актів загальної форми, як юридичного явищ, що породжує відповідальність вантажовласника за затримку вагонів, зважаючи на правила користування вагонами, де ці акти складаються у випадку затримки вагонів з вини вантажовласника. Судом приймається до уваги подані відповідачем 1 докази, згідно з якими затримка вагонів сталася не через порушення ним правил перевезення, а внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 митниці (відповідач 2); Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 11.01.2017р. у справі №308/10627/16-п, якою скасовано постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2016р. про накладення адміністративного стягнення, а адміністративну справу закрито за відсутністю події і складу правопорушення, Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 15.02.2017р. по справі №308/10629/16-П, якою скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду від 08.12.2016р. про порушення митних правил, а справу закрито через відсутність ознак порушення митних правил, передбачених ст.483 МК України, Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2016р. у справі №822/1456/16, якою визнано бездіяльність митного органу щодо затримки залізничних спірних вагонів.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Саме такі засади покладено в основу судового рішення у спорі.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

ОСОБА_8 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому, суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищенаведене, в задоволенні позовних вимог до відповідачів про стягнення суми 430386,20 грн. належить відмовити.

За таких обставин, витрати з оплати судового збору згідно з статтею 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, ст. ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 29.09.2017р.

Головуючий суддя Йосипчук О.С.

Суддя Васьковський О.В.

Суддя Ремецькі О.Ф.