ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.09.2017 Справа № 904/7435/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Ойл", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1 900 003, 43 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №8 від 10.01.17р.;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сталь" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Ойл" (далі - відповідач) суму 1 900 003, 43 грн. заборгованості за договорами позики №17/12-2014 від 17.12.2014 р., №11/04-16 від 11.04.2016 р., №1/12-2016/3 від 01.12.2016 р., №07/12-2016 від 07.12.2016 р., №06/01-2017 від 06.01.2017 р.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 18.09.17р. не забезпечив, відзив на позов, документи витребувані судом чи докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (позиковдавцем) та відповідачем (позичальник) укладено низку договорів позики:

- договір позики №17/12-2014 від 17.12.2014р. (Договір №17/12-2014),

- договір позики №11/04-16 від 11.04.2016р. (Договір №11/04-16),

- договір позики №1/12-2016/3 від 01.12.2016р. (Договір №1/12-2016/3),

- договір позики №07/12-2016 від 07.12.2016р. (Договір №07/12-2016),

- договір позики №06/01-2017 від 06.01.2017р.(Договір №06/01-2017).

За змістом п.1.1 Договору №17/12-2014, №11/04-16, №1/12-2016/3, №07/12-2016, №06/01-2017 позикодавець передає у власність позивальнику, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю грошові кошти у розмірі, визначеному в пункту 2.1 Договору.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст. 1046 ЦК України)

Відповідно до п.2.1 Договору №17/12-2014 розмір позики становить 1 700 000, 00 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору №11/04-16 розмір позики становить 260 000, 00 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору №1/12-2016/3 розмір позики становить 275 920, 00 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору №07/12-2016 розмір позики становить 2 000, 00 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору №06/01-2017 розмір позики становить 33 200, 00 грн.

На підставі зазначених договорів позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2 262 537,00 грн.:

- 1 691 417,00 грн. за Договором №17/12-2014 від 17.12.2014 р. (платіжне доручення №60318 від 17.12.2014р.);

- 260 000,00 грн. за Договором №11/04-16 від 11.04.2016 р. (платіжне доручення №040029 від 11.04.2016 р.);

- 275 920,00 грн. за Договором №1/12-2016/3 від 01.12.2016 р. (платіжне доручення №120004 від 01.12.2016р., платіжне доручення №120036 від 14.12.2016р., платіжне доручення №120052 від 22.12.2016р.);

- 2 000,00 грн. за договором позики №07/12-2016 від 07.12.2016р. (платіжне доручення №120017 від 07.12.2016р.);

- 33 200, 00 грн. за договором позики №06/01-2017 від 06.01.2017р. (платіжне доручення №010013 від 06.01.2017 р., №010009 від 06.01.2017 р., №010036 від 20.01.2017 р., №020015 від 07.02.2017р., №020035 від 21.02.2017 р., №030008 від 07.03.2017 р., №030042 від 22.03.2017р., №040015 від 07.04.2017р., №040051 від 20.04.2017р., №050047 від 22.05.2017р.).

Згідно приписів частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 5.1 Договору №17/12-2014, №11/04-16, №1/12-2016/3, №07/12-2016, №06/01-2017 позика повертається позикодавцеві протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня пред'явлення позикодавцем позичальнику письмової вимоги про повернення позики.

Платіжним дорученням №209 від 17.12.2014 року відповідачем здійснено часткове повернення суми позики на суму 362 533, 57 грн. (а.с.35)

Позивач направив в адресу відповідача листи-вимоги про повернення наданої відповідачу позики суму 1 900 003,43 грн.:

- вих. №43/2 від 17.04.2017 р. за договором позики №17/12-2014 від 17.12.2014р. на суму 1 328 883,43 грн.,

- вих. №43/1 від 17.04.2017 р. за договором позики №11/04-16 від 11.04.2016р. на суму 260 000,00 грн.,

- вих. №43/4 від 17.04.2017 р. за договором позики №1/12-2016/3 від 01.12.2016р. на суму 275 920,00 грн.,

- вих. №43/3 від 17.04.2017 р. за договором позики №07/12-2016 від 07.12.2016р. на суму 2 000,00 грн.,

- вих. №45 від 25.05.2017 р. за договором позики №06/01-2017 від 06.01.2017р. на суму 33 200,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.530Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що всупереч умов договорів позики, укладених з позивачем, відповідачем порушено зобовязання перед позивачем в частині повернення повної суми позики, наданої позивачем відповідачу, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 900 003, 43 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Положеннями ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Ойл" (49033, м.Дніпро, пр. Богдана хмельницького, буд.122, корпус Е-5, офіс 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь" (49000, АДРЕСА_1, кімн.1, ) суму 1 900 003, 43 грн. заборгованості, 28 500, 05 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.09.2017

Суддя ОСОБА_2