ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа № 921/222/17-г/18

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Коростенській О.І.,

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача (скаржника) не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 соціального захисту населення Заліщицької районної державної адміністрації, вих.№996/01-01 від 20 червня 2017 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року (підписане 12.05.2017 року), суддя Охотницька Н.В.

у справі №921/222/17-г/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком», м. Тернопіль

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Заліщицької районної державної адміністрації, м. Заліщики, Тернопільська область

про стягнення заборгованості в сумі 225 199,22 грн.

в с т а н о в и в :

30 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 соціального захисту населення Заліщицької районної державної адміністрації про стягнення заборгованості в сумі 225 199,22 грн. заборгованості по витратах, понесених у 2015-2016 роках, внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року по справі №921/222/17-г/18 позов задоволено: присуджено до стягнення з ОСОБА_1 соціального захисту населення Заліщицької районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» 225 199,22 грн. заборгованості по витратах, понесених у 2015-2016 роках, внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 соціального захисту населення Заліщицької РДА, яке є розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг населення м. Заліщики та Заліщицького району Тернопільської області, зобов'язане здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем, внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території, за рахунок державних субвенцій. При цьому, суд відхилив заперечення відповідача з приводу того, що у Державному бюджеті України на 2016 рік не закладено коштів на відшкодування пільг, зазначивши, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Також суд у рішенні зазначив, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього і як наслідок, уповноважений на те державою орган відповідач у справі, в силу закону, має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів. Одночасно суд відхилив заперечення відповідача про відсутність між сторонами договору про відшкодування вартості послуг для окремих категорій громадян на 2016 рік, оскільки, чинне законодавство України не передбачає обов'язкового укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, а зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 соціального захисту населення Заліщицької районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2017 року по справі №921/222/17-г/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що видатки місцевих бюджетів на здійснення державних програм соціального захисту проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. При цьому, вказує, що видатки на пільги з послуг звязку у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам не передбачені і до місцевого бюджету не надходили кошти з державного бюджету на відшкодування вартості послуг звязку, наданих пільговим категоріям населення. Крім того, апелянт наголошує, що сторонами не укладались договори про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг на 2016 рік та не підписувались акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги електрозвязку, на які надаються пільги.

Представники сторін в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвали суду від 11 вересня 2017 року.

У п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року розяснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відзиві на апеляційну скаргу (вих.№10-09/176 від 14 серпня 2017 року) позивач просить про розгляд останньої без участі його представника, також просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2017 року по справі №921/222/17-г/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання (постанова ВСУ від 22.03.2017 року по справі №905/2358/16). Одночасно позивач вказує, що фінансування державних програм соціального захисту населення може бути здійснено за рахунок коштів місцевого бюджету.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обовязковою, враховуючи клопотання позивача та належне повідомлення сторін про судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах споживачам, які мають право на пільги та на яких поширювалася дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч.3 ст.63 ЗУ «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ №295 від 11.04.2012 року, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Судом встановлено факт надання послуг електрозв'язку Тернопільською філією ПАТ «Укртелеком» та фактичне споживання їх переліченими вище категоріями населення, у заявлений позивачем період, що підтверджується Розрахунком видатків, які понесені позивачем на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за період грудень 2015 року та з січня 2016 року по грудень 2016 року (форма №2- пільга) та Зведеним розрахунком витрат, повязаних з надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг за 2016 рік на суму 225 199,22 грн.

Відповідно до абзацу 3 підпункту "б" п.4 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського АРК та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, зокрема, видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню), пільги окремим категоріям громадян.

Згідно з ч.1 ст.102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (п.3 Порядку).

Відповідно до п.4 вказаного Порядку перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя.

Згідно з п.5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, пільг з послуг зв'язку, у т.ч. безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (п.6 Порядку).

Пунктом 8 Порядку передбачено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню.

Частиною 6 ст.48 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно з п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМУ №117 від 29.01.2003 року, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

На виконання вказаних вимог позивач направляв відповідачу щомісячно, для здійснення розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів, відповідні звіти, що підтверджується супровідними листами від 20.07.2016 №06/2-11-249, від 04.08.2016 №06/2-11-274, від 05.09.2016 №06/2-11-340, від 04.10.2016 №06/2-11-377, від 04.11.2016 №06/2-11-435, від 05.12.2016 №06/2-11-512, від 05.01.2017 №06/2-11-5, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Поряд з тим, надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у грудні 2015 року підтверджується підписаним і скріпленим печатками сторін актом звіряння розрахунків станом на 01.01.2016 року, копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останній не відшкодував позивачу витрат за надані у 2015-2016 роках послуги звязку пільговим категоріям населення.

При цьому, враховуючи норми ст.ст.525, 526, 625 ЦК України, ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України, правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 26.12.2011 року у справі №9/400 та від 15.05.2012 року у справі №11/446, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що останній не отримав субвенцій з державного бюджету на відшкодування витрат на надання пільг, оскільки неотримання субвенцій не є підставою для звільнення відповідача від обовязку, визначеного законом, провести розрахунки за надані позивачем послуги пільговим категоріям населення.

Одночасно, безпідставними є твердження апелянта про відсутність між сторонами договірних відносин щодо відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг на 2016 рік, оскільки, як вірно зазначено місцевим господарським судом, чинне законодавство України не передбачає обов'язкового укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, а зобов'язання сторін у даному випадку виникають безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Щодо посилань скаржника на не підписання останнім актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги електрозвязку, на які надаються пільги за 2016 рік, колегія суддів до уваги такі не бере, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів надіслання таких актів (разом з відповідними розрахунками видатків на відшкодування) на адресу відповідача.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Скаржником протилежного не доведено.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 соціального захисту населення Заліщицької районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» 225 199,22 грн. заборгованості по витратах, понесених у 2015-2016 роках, внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, та не подано доказів наявності підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року по справі №921/222/17-г/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 соціального захисту населення Заліщицької районної державної адміністрації без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №921/222/17-г/18 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повну постанову складено 22.09.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_2