РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/9599/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київцентртепло»

про стягнення 519200,02 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Смітюх І.І. (представник за довіреністю);

від відповідача - Льохіна Г.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Київцентртепло» про стягнення заборгованості в розмірі 519200,02 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № від 01.04.2016 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами в частині своєчасної та повної оплати транспортованого позивачем газу за період з січня 2017 року по квітень 2017 року.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 481056,71 грн. основного боргу, 3207,42 грн. 3% річних, 6556,93 грн. інфляційних втрат, 28378,96 грн. пені, за порушення останнім зобов'язання із своєчасної оплати поставленого за договором газу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача частково заперечив проти задоволення позовних вимог, зокрема зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Київцентртепло» станом на дату розгляду даної справи в повному обсязі погашено існуючу перед позивачем заборгованість в розмірі 481056,71 грн. та частково сплачено нараховану позивачем пеню в сумі 3649,28 грн. на підтвердження чого відповідачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень №5 від 04.09.2017, №6 від 04.09.2017, №38 від 04.09.2017, №3 від 04.09.2017 та №1 від 04.09.2017. Крім того, відповідач подав клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (далі - газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київцентртепло» (далі - замовник) було укладено Договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору (п.1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 1050,0 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.1 Договору, послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Згідно з п.3.2 Договору, газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку (п.3.3 Договору).

Пунктом 3.4 Договору визначено, що Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

За умовами п.5.1 Договору, розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до п.5.3 Договору, розрахунковий період за договором становить один місяць з 09-00 години першого дня місця до 09-00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування природного газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 Договору, та податку на додану вартість.

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.4 Договору).

Згідно з п.5.5 Договору, оплата послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до актів наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У відповідності до п.7.3 Договору, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Положеннями п.11.1 Договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31.12.2016. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатковою угодою №1 від 01.12.2016 до договору сторони погодили внести зміни до п.1.2 Договору виклавши його у наступній редакції: Річний плановий обсяг транспортування природного газу протягом 2017 року складає 950 тис.куб.м.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов договору, позивач надав відповідачеві обумовлені договором послуги з транспортування природного газу в період з січня 2017 року по квітень 2017 року в обсязі 754957,78 тис.куб.м на загальну суму 481056,71 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів гаданих послуг №01-17- від 31.01.2017, №02-17- від 28.02.2017, №03-17- від 31.03.2017 та №04-17- від 30.04.2017. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості наданих позивачем послуг матеріали справи не містять.

Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за надані позивачем послуги не проведено, що, зокрема, підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою №5102/10-03 від 17.07.2017, відповідно до якої заборгованість відповідача перед позивачем станом на 16.06.2017 становить 481056,71 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт існування заборгованості відповідача в розмірі 481056,71 грн. перед позивачем належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

В той же час, суд приймає до уваги ту обставину, що в ході розгляду справи відповідач погасив перед позивачем заборгованість за надані позивачем послуги в сумі 481056,71грн., про що відповідачем було повідомлено в судовому засіданні.

Вказане також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №5 від 04.09.2017, №6 від 04.09.2017, №38 від 04.09.2017, №3 від 04.09.2017 та №1 від 04.09.2017.

Згідно з ч.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, враховуючи факт погашення відповідачем основної заборгованості за договором в розмірі 481056,71грн., провадження у справі в частині стягнення з відповідача зазначеної суми основної заборгованості підлягає припиненню в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Разом з тим, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначених норм позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 6556,93 грн. інфляційних втрат та 3207,42 грн. трьох відсотків річних.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за період з січня 2017 року по квітень 2017 року, судом встановлено, що вказані нарахування проведено у відповідності до умов договору та вимог законодавства та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 28378,96 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 7.3 Договору визначено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, судом встановлено, що вказане нарахування проведено у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства.

Разом з тим, стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Положеннями п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відтак, враховуючи наведені відповідачем обставини, приймаючи до уваги той факт, що основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Київцентртепло» є виробництво та постачання теплової енергії споживачам, враховуючи соціальну значимість підприємства відповідача та важкий фінансовий стан останнього, враховуючи повне погашення відповідачем суми основного боргу, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених позивачем до стягнення, підлягає частковому задоволенню, та вважає за належне стягнути з відповідача 50% суми заявленої до стягнення пені в розмірі 14189,48 грн.

В той же час, суд приймає до уваги ту обставину, що в ході розгляду справи відповідач погасив перед позивачем заборгованість зі сплати пені в сумі 3649,28 грн., про що відповідачем було повідомлено в судовому засіданні.

Вказане також підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №5 від 04.09.2017.

Згідно з ч.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, враховуючи факт часткового погашення відповідачем пені в розмірі 3649,28 грн., провадження у справі в частині стягнення з відповідача зазначеної суми пені підлягає припиненню в зв'язку з відсутністю предмета спору.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 10540,20 грн.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, зокрема виконання передбачених договором зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 75 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київцентртепло» (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24; ідентифікаційний код 39391808) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (03065, м. Київ, просп. Космонавта Комарова, буд. 44; ідентифікаційний код 23517243) 3207 (три тисячi двісті сім) грн. 42 коп. 3% річних, 6556 (шість тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 93 коп. інфляційних втрат, 10540 (десять тисяч п'ятсот сорок) грн. 20 коп. пені, та 7788 (сім тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. витрат зі сплати судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 481056 (чотириста вісімдесят одна тисяча п'ятдесят шість) грн. 71 коп. основного боргу та 3649 (три тисячi шістсот сорок дев'ять) грн. 28 коп. припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 18.09.2017

Суддя Я.В. Маринченко