Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" вересня 2017 р. Справа № 906/712/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Трунова О.М. - дов. №2 від 01.03.2017

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 55677,39грн.

Державне підприємство "Радомишльське лісомисливське господарство" звернулося до господарського суду із позовом про стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості в сумі 55677,39грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару у встановлений договором №55-2015 від 30.10.2015 строк.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився. На підтвердження факту направлення відповідачу копії ухвали суду від 14.09.2017 судом долучено до матеріалів справи копію реєстру Ф-103 на відправлення рекомендованої з повідомленням кореспонденції (судова повістка) за 18.09.2017 (а.с. 90).

Відповідно до пп.3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК... За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом... У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідач у справі був належним чином повідомлений судом про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення його особисто, чи повноважного представника не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2015 між Державним підприємством "Радомишльське лісомисливське господарство" (продавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець, відповідач) укладено договір №55-2015 (далі - Договір) (а.с. 7-8).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що продавець зобов'язується продати лісопродукцію: дошка хвойна не обрізана IV сорт товщина 25мм, в кількості 1000м.куб.; дошка вільхова не обрізана ІІІ сорт товщина 25-40мм, в кількості 200м.куб.; дошка хвойна обрізна обзольна ІІІ сорт товщина 25мм, в кількості 1000м.куб (далі - товар) на умовах франко-склад продавця, а покупець зобов'язується оплатити вартість товару.

Відповідно до п.2.1 Договору поставка товару проводиться за узгодженими між сторонами цінами згідно прейскуранту цін продавця. Вартість товару може бути змінена за згодою сторін.

За змістом п.3.3 Договору документом, який підтверджує виконання поставки по кількості, є товарно-транспортна накладна. Датою поставки вважається дата надання продукції продавцем покупцю.

Приймання товару здійснюється на складі продавця. Документом, що підтверджує прийняття товару по кількості є товарно-транспортна накладна, підписана обома сторонами (п.5.2 Договору).

Згідно п.6.1 Договору покупець розраховується з продавцем за товар у національній валюті України на мовах 100% попередньої оплати.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що всі платежі перераховуються покупцем на розрахунковий рахунок продавця в банку.

Датою платежу є дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.6.3 Договору).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №55-2015 від 30.10.2015, який за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як суд зазначав вище, умовами п.6.1 Договору передбачено, що покупець розраховується з продавцем за товар у національній валюті України на мовах 100% попередньої оплати.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач свої зобов`язання згідно умов договору №55-2015 від 30.10.2015 виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 253827,39грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними: №000007 від 12.01.2016 (на суму 14638,02грн), №000057 від 18.01.2016 (на суму 25380,00грн), №000161 від 28.01.2016 (на суму 13456,93грн), №000193 від 02.02.2016 (на суму 24030,00грн), №000227 від 05.02.2016 (на суму 13959,12грн), №000291 від 15.02.2016 (на суму 14247,42грн), №000300 від 16.02.2016 (на суму 14166,82грн), №000355 від 23.02.2016 (на суму 15468,80грн), №000363 від 24.02.2016 (на суму 13317,43грн), №000430 від 02.03.2016 (на суму 11686,85грн), №000498 від 11.03.2016 (на суму 12074,34грн), №000547 від 16.03.2016 (на суму 12406,04грн), №000632 від 25.03.2016 (на суму 13283,33грн), №000753 від 06.04.2016 (на суму 20936,96грн), №000820 від 14.04.2016 (на суму 11773,64грн), №000907 від 26.04.2016 (на суму 10353,86грн), №001249 від 07.06.2016 (на суму 12647,83грн) (а.с. 9-42) та відповідними довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей (а.с. 57-73).

Разом з тим, відповідач взяті на себе договором №55-2015 від 30.10.2015 зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар виконав частково, сплативши позивачу за поставлений товар 198150,00грн, про що свідчать платіжні доручення: №@2PL397195 від 26.01.2016 (на суму 10000,00грн), №22 від 28.01.2016 (на суму 20000,00грн), №@2PL686690 від 12.02.2016 (на суму 30000,00грн), №@2PL948136 від 13.02.2016 (на суму 15000,00грн), №31 від 14.02.2016 (на суму 6000,00грн), №33 від 29.02.2016 (на суму 15000,00грн), №34 від 02.03.2016 (на суму 30000,00грн), №39 від 09.03.2016 (на суму 17000,00грн), №42 від 23.03.2016 (на суму 30000,00грн), №43 від 31.03.2016 (на суму 23500,00грн), №48 від 04.04.2016 (на суму 1650,00грн) (а.с. 43-53).

29.03.2017 позивачем направлено відповідачу письмову вимогу №317 від 24.03.2017 про сплату заборгованості за поставлений товар у розмірі 55677,39грн (а.с. 54-56), яку відповідач залишив без відповіді та без задоволення.

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду у відповідача перед позивачем існувала заборгованість за поставлений товар у сумі 55677,39грн (253827,39грн - 198150,00грн).

Отже, з урахуванням встановлених обставин спору, позовна вимога про стягнення боргу в сумі 55677,39грн за договором №55-2015 від 30.10.2015 є доведеною та підлягає задоволенню.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідач позов щодо предмету та підстав не оспорив, доказів сплати позивачу боргу за поставлений товар у розмірі 55677,39грн не надав, і такі в матеріалах справи відсутні, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався.

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача 55677,39грн боргу за поставлений товар належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 55677,39грн боргу є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" (12201, Житомирська область, м.Радомишль, вул. Київська, буд. 6; ідентифікаційний код 13568251):

- 55677,39грн - боргу;

- 1600,00грн - витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03.10.17

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - відповідачу (рек. з повід.)