РІШЕННЯ

19 вересня 2017 рокуСправа № 921/412/17-г/7

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

розглянув матеріали справи

за позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, 46006

про cтягнення 18 420 989,43 грн., з яких: 16 474 432,74 грн. - інфляційні нарахування, 1 946 556,69 грн. - 3% річних.

За участю представника відповідача - ОСОБА_1, довіреність №03/762 від 21.07.2017р. (діє під час розгляду справи №921/412/17-г/7)

Суть справи:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про cтягнення 18 420 989,43 грн., з яких: 16 474 432,74 грн. - інфляційні нарахування, 1 946 556,69 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 06.07.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.07.2017р.

У судових засіданнях 25.07.2017р. та 15.08.2017р. оголошено перерву до 15.08.2017р. та 19.09.2017р. відповідно, для надання можливості сторонам подати витребувані судом матеріали.

Ухвалою суду від 15.08.2017р., за клопотанням позивача, відповідно до ст.69 ГПК України, строк розгляду спору продовжений на 15 днів до 19.09.2017р.

Позивач та його представники в попередніх судових засіданнях та у запереченнях на відзив відповідача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити в сумі: 16 474 432,74 грн. - інфляційні нарахування, 1 946 556,69 грн. - 3% річних. На обґрунтування позовних вимог посилається на рішення господарського суду Тернопільської області від 23.10.2012р. у справі №5/27/5022-595/2012, яким позов задоволено та підтверджено факт наявності у відповідача перед позивачем зобов'язання за Договором №06/10-1998 від 20.12.2010р. по сплаті основного боргу у сумі 31 653 730,28 грн. Ухвалою господарського суду від 13.02.2013р. у справі №5/27/5022-595/2012 затверджено мирову угоду укладену між сторонами, відповідно до п.4.3 якої, відповідач зобовязався сплачувати позивачу інфляційні втрати від суми боргу, а нарахування 3%річних передбачено ст.625 ЦК України. Просить позов задовольнити.

Позивач не виконав вимогу суду щодо проведення звірки розрахунків із відповідачем, причин невиконання вимоги суду не пояснив.

Відповідач проти позову заперечує, його представник в процесі розгляду справи звертає увагу суду на наступне: - ухвалою господарського суду від 13.02.2013р. у справі №5/27/5022-595/2012 затверджено укладену сторонами мирову угоду згідно якої сторони погодили графік здійснення платежів суми боргу встановленої судом, тим самим сторони установили нові строки сплати вартості газу; відповідач дотримується встановленого сторонами графіку внесення платежів, про що зазначив у акті звірки розрахунків, який самостійно склав та направив позивачу та який станом на день розгляду справи на адресу відповідача не повернувся; нарахування позивачем, передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних у звязку з невиконанням мирової угоди є безпідставними, оскільки така не є договором у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення та затвердження, а отже і виконання регулюється нормами Господарського процесуального кодексу України, про що свідчить судова практика. Просить в позові відмовити.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представників сторін, судом встановлено:

- між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", в особі заступника директора з питань газопостачання ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 10.01.11р. №5/10 (далі - Продавець), та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз", в особі голови правління ОСОБА_3, який діяв на підставі Статуту (далі - Покупець), укладено 20.12.2010р. Договір №06/10-1998 на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого та додаткових угод №1 від 28.01.2011р., №2 від 04.04.2011р., №3 від 12.04.2011р., №4 від 11.07.2011р., №5 від 11.07.2011р., №6 від 0.10.2011р. сторони взяли на себе зобовязання:

- Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2011 році природний газ власного видобутку виключно для подальшої реалізації населенню обсягом до 416 016,641 тис. куб. м., а саме: січень 66 835,520 тис. куб. м.; лютий 62 971,576 тис. куб. м.; березень 52 970,545 тис. куб. м.; квітень 25 175,000 тис. куб. м.; травень 9 853,000 тис. куб. м.; червень 7 687,000 тис. куб. м.; липень 7 573,000 тис. куб. м.; серпень 7 373,000 тис. куб. м.; вересень 11 148,000 тис. куб. м.; жовтень 36 508,000 тис. куб. м.; листопад 49 541,000 тис. куб. м.; грудень 78 381,000 тис. куб. м., а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п.п. 1.1, 2.1 умов договору);

- Покупець не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується надати підписані та скріплені печаткою Покупця Продавцеві два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 3.4 умов договору);

- ціна за 1 000 куб.м. природного газу з 01.07.2011р. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом становить:

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 2 500 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 248,6538 грн., крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 306,8269 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 6 000 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 547,2115 грн., крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 635,1923 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 12 000 куб, м. на рік: при наявності газових лічильників 1 468,8462 грн., крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 1 649,1346 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання перевищує 12 000 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 1 819,3269 грн., крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 2 034,4712 грн., крім того ПДВ 20%.

Загальна сума вартості природного газу за Договором складається із сум вартості місячних поставок газу та складає 157 656 165,45 грн., крім того ПДВ 20%, усього з ПДВ 189 187 398,54 грн. (п.п. 5.2, 5.4 умов договору);

- відповідно до п.п.6.1, 6.2 умов договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки, при цьому, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10-го числа наступного за місяцем поставки газу;

- за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України (п. 7.1 умов договору);

- згідно п.11.1 умов договору, такий набуває чинності з дати його укладення і діє в частині реалізації газу з 01.01.2011р. до 31.12.2011р., а в частині проведення розрахунків за газ до повного погашення заборгованості.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.10.2012р. у справі №5/27/5022-595/2012 позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 31 653 730,28 грн. основного боргу, 2 391 692,55 грн. пені, 1 162 097,36 грн. інфляційних втрат, 1 228 912,59 грн. три відсотки річних та 64 380,00 грн. судового збору.

На виконання рішення господарського суду 06.11.2012р. видано наказ про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.02.2017р. у справі № 927/788/16).

В процесі виконання вищезазначеного рішення суду, на стадії його виконавчого провадження, між сторонами у справі №5/27/5022-595/2012 укладена мирова угода, яка затверджена ухвалою господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013р., відповідно до якої сторони врегулювали порядок та строки виконання рішення суду, зокрема:

- Боржник зобов'язався сплатити у повному обсязі суму в розмірі 36 436 432,78 грн. шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - Графік) (п. 4.1 умов мирової угоди);

- оплата штрафних та фінансових санкцій в розмірі 4 782 702,50 грн. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» здійснює протягом перших двох місяців дії мирової угоди, а суму основного боргу в розмірі 31 653 730,28 грн. - рівними частинами щомісяця (п. 4.2 умов мирової угоди);

- основний борг у розмірі 31 653 730,28 грн. підлягає індексації на індекс інфляції згідно з офіційним повідомленням Державного комітету статистики України в офіційному друкованому виданні. Боржник зобов'язався щорічно до 20 січня кожного року дії угоди сплатити на користь Стягувача суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за рік (п. 4.3 умов мирової угоди).

- грошові кошти по платежах поточного місяця з згідно з Графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Стягувача у сумі, визначеній Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому підлягає виконанню, а саме: за лютий 2013 2 655 133,01 грн. 28.02.2013, за березень 2013 2 655 132,33 грн. 29.03.2013, та з квітня 2013 по січень 2023 263 781,08 грн. щомісячно, останній платіж 31.01.2023 (4.4. мирової угоди).

Позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем п.4.3 мирової угоди щодо перерахування інфляційних втрат звернувся з позовом про стягнення 16 474 432,74 грн. - інфляційні нарахування за період з червня 2014 року по квітень 2017року та 1 946 556,69 грн. - 3% річних за період з 29.06.2014р. по 26.04.2017р.

Суд, на підставі ст.43 ГПК України, оцінивши подані сторонами докази, наведені в процесі розгляду справи представниками сторін доводи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

При цьому, суд виходив із наступного:

- укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою є договором поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (ст. 712 ЦК України), порядок виконання якого регулюється нормами Цивільного кодексу України;

- відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

- частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема, за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.598, ст.ст.599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Разом з тим, згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, згідно із ч.5 цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Виникнення цивільних прав та обовязків з рішення суду передбачено, зокрема, статтями 78,121 Господарського процесуального кодексу України згідно яких виконання рішення може бути відстрочено, розстрочено або врегульовано його виконання сторонами шляхом укладення мирової угоди, яка затверджується судом.

Норми ГПК України передбачають дві стадії укладення мирової угоди сторонами: на стадії прийняття рішення судом (ст.78 ГПК України) та в процесі виконання рішення суду (ст.121 ГПК України ).

Разом з тим, вимоги до умов та порядку укладення мирової угоди на будь якій стадії судового процесу є ідентичними.

Так, відповідно до ч.1 і 3 ст.78, ст.28 ГПК України, п.п.7.1.1, 7.1.2, 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», ч.1 п.3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18: відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом; - розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом; - мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, або виконання рішення суду на умовах, погоджених сторонами. Умови мирової угоди мають: стосуватися лише прав і обовязків сторін щодо предмета спору та не можуть стосуватися вимог, що не заявлялися в позовній заяві; мають містити відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін; повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета; не можуть вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому; не можуть поширюватися на осіб, які не є сторонами спору. Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді.

Обов`язковість зазначення у мировій угоді відомостей щодо розміру і строків виконання зобов'язань сторін зумовлена тим, що ухвала про затвердження мирової угоди на стадії виконавчого провадження є виконавчим документом згідно з п.2 ч.2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону чинного на момент затвердження мирової угоди) і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 18 названого Закону) ознаки та зазначені відомості,за відсутності яких така не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами.

Отже,затверджуючи мирову угоду шляхом винесення ухвали, суд встановлює і строки сплати стороною платежів по рішенню суду частинами, тобто затверджує розстрочку платежу ухвалою суду, яка є виконавчим документом та невиконання вимог якої у добровільному порядку є підставою для пред`явлення її до примусового виконання (ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" ).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 13.02.2013 у справі №5/27/5022-595/2012, для боржника встановлені строки сплати рішення суду частинами: - боржник зобов'язався сплатити у повному обсязі суму в розмірі 36 436 432,78 грн. шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості; починаючи з лютого 2013 26 551 33,01 грн., березень 2013 2 655 132,33 грн., з квітня 2013 по січень 2023 263 781,08 грн. щомісячно, останній платіж 31.01.2023.

Отже, ухвалою суду про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення суду, яка має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, є процесуальним актом, яким надано відповідачу розстрочку виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджено, і не заперечується позивачем, що відповідачем платежі сплачуються відповідно до строків визначених у мировій угоді, затвердженої судом.

При таких обставинах, аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що невиконання грошового зобовязання за наявності судового рішення та ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка передбачає його виконання частинами, не призводить до наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, за період виконання затвердженої мирової угоди.

Доводи позивача щодо того, що відповідно до п.4.3 мирової угоди відповідач зобовязався сплачувати борг з врахуванням індексу інфляції, суд відхиляє, оскільки такі платежі не були предметом позову у справі №5/27/5022-595/2012, а є майбутніми платежами і такі не можуть передбачатися в умовах угоди, укладеної на виконання рішення суду, а тому мирова угода затверджена ухвалою суду від 13.02.2013р. не може бути підставою для стягнення таких нарахувань.

Крім того, метою розстрочення виконання рішення суду, зокрема , в даному випадку шляхом укладення сторонами мирової угоди, є забезпечення повного його виконання, так як мировою угодою не прощається та не зменшується сума платежу, а тільки розстрочується.

В противному випадку, дана умова мирової угоди не усуває перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення суду та стали підставою для її укладення.

Відповідно до ст.ст.32-34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При таких обставинах позивач не довів належними доказами порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання встановлених та затверджених мировою угодою, а отже не довів правомірність заявлених вимог, а тому у позові відмовляється.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.32-33, 43, 49, 82, 84 ГПК України, Господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "29 " вересня 2017р

Суддя М.С. Стадник