РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа № 918/338/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Гудак А.В.

при секретарі Гладкій Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі № 918/338/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА"

до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот"

про стягнення заборгованості в сумі 38 468, 25 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі №918/338/17 (суддя Марач В.В.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" - задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, Рівненська область, м. Рівне, Рівне - 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201-203, літ. 2А, ) 35 216 (тридцять п'ять тисяч двісті шістнадцять) грн. 04 коп. заборгованості, 3 280 (три тисячі двісті вісімдесят) грн. 40 коп. пені, 393 (триста дев'яносто три) грн. 64 коп. 3% річних, 2 013 (дві тисячі тринадцять) грн. 06 коп. інфляційних та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням скаржник, Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі №918/338/17 та прийняти нове, яким зменшити розмір пені до 10 грн., 3% річних до 10, 00 грн., інфляційних втрат до 10,00 грн. В задоволенні вимог про стягнення 16 139,58 грн. відмовити. Відстрочити виконання рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі №918/338/17 на 6 місяців.

Відповідач, із судовими рішенням не погоджується вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, а зроблені судом висновки, не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт посилається на ту обставину, що згідно платіжного доручення №21036, 28.07.2017р. ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» оплатило заборгованість в розмірі 16 139,58грн.. Таким чином, розмір основної заборгованості становить 19 136,46грн., а не 35216,04грн. як зазначено в судовому рішенні.

Зокрема, на думку скаржника, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, саме ч.3 статті 551 ЦК України, статтю 611 ЦК України. Оскільки, апелянт просив суд першої інстанції зменшити розмір пені до 10,00 грн., 3% річних - до 10грн. та інфляційних втрат-до 10грн.з наведених підстав.

В основу доводів скаржника покладено твердження, що при розгляді справи суд першої інстанції фактично ухилявся від дослідження усіх обставин справи з метою всебічного та обєктивного розгляду справи та надав лише перевагу доводам Позивача, що є грубим порушенням ст. 43 ГПК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "31" серпня 2017 р. відновлено Приватному акціонерному товариству "Рівнеазот" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі №918/338/17 та прийнято апеляційну скаргу до провадження, справу призначено до слухання.

11.09.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" надало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу. Зокрема, позивач просить апеляційний суд залишити рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі №918/338/17без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду - ОСОБА_3 від 26.09.17 р. у справі №918/338/17 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Василишина А.Р., та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/338/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., судді Бучинська Г.Б., судді Гудак А.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.09. 2017 р. призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі №918/338/17, колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., судді Бучинська Г.Б., судді Гудак А.В.

В судовому засіданні представник Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі № 918/338/17 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" - ОСОБА_1 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі № 918/338/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" (Покупець) було укладено Договір поставки № 1098 (надалі - Договір), за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01.02.2017 р. до Договору № 1098 від 15.12.2016 р., Постачальник зобовязується поставити Покупцю електролампи і електровстановлюючі вироби, (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його вартість на умовах даного Договору (п. 1.1. Договір).

Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. Договору, найменування, кількість та ціна Товару визначається згідно Специфікації (Додаток № 1), яка підписується Сторонами та є невід'ємною частиною даного Договору. Збільшення ціни на товар після проведення попередньої оплати не допускається.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.2.1. 3.2.2. визначено, що загальна сума Договору складає: 70 432,08 грн. (сімдесят тисяч чотириста тридцять дві грн. 08 коп.), в тому числі ПДВ - 11 738,68 грн. Розрахунки за Товар здійснюються у формі безготівкового розрахунку в наступному порядку: Покупець після підписання даного Договору та виставлення рахунку здійснює попередню оплату в розмірі 50 % від вартості Товару. Остаточний розрахунок проводиться протягом 10 банківських днів з дати поставки Товару та отримання позитивних висновків вхідного контролю якості Товару по показниках, передбачених п. 6.1. даного Договору.

Згідно з п. 4.1. та п. 4.2. Договору, поставка товару здійснюється на умовах DDP (Інкотермс-2010) склад Покупця, який знаходиться за адресою: 33017 м. Рівне - 17. Строк поставки товару: 40 календарних днів з моменту здійснення Покупцем оплати, згідно п. 3.2.1.

Відповідно до п. 12.1. даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2017 року.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання Договору Позивач передав товар, а Відповідач отримав товар згідно видаткових накладних № 2180 від 03.02.2017 р., № 2241 від 06.02.2017 р., № 2468 від 08.02.2017 р. та № 2764 від 10.02.2017 р., загальною вартістю 70 432 грн. 08 коп., та довіреності № 101 від 03.02.2017 року.

Спір між сторонами виник у звязку із частковим виконанням оплати за поставлений товар. Відтак, сума основного боргу складає 35 216 грн. 04 коп.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" (Покупець) було укладено Договір поставки № 1098. Відповідно до якого, Постачальник зобовязується поставити Покупцю електролампи і електровстановлюючі вироби, (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його вартість на умовах даного Договору.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами Договір №1098 є договором поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.193 ГК України, ст.ст.526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи свідчать, та відповідачем не заперечується, що свої зобовязання за Договором не виконано в повному обсязі, оплату здійснено частково.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що вимога позивача про стягнення із відповідача 35 216 грн. 04 коп. основного боргу є підставною та такою, що відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи.

Крім того, позивачем, заявлено до стягнення 3280,40 грн. пені, 393,64 грн. 3% річних та 2013,06 грн. інфляційних.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ч.ч. 1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.4. Договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати за фактично поставлений Товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Правомірними також є вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності періодів нарахування та розрахунку інфляційних втрат та 3% річних не виявлено помилок, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів надає наступну оцінку встановленим обставинам та доводам скаржника.

Апелянт посилається на ту обставину, що згідно платіжного доручення №21036, яке долучено до матеріалів справи, 28.07.2017р. ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» оплатило заборгованість в розмірі 16 139,58грн.. Таким чином, розмір основної заборгованості становить 19 136,46грн., а не 35216,04грн. як зазначено в судовому рішенні.

Згідно з ст..99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ст.. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вбачається, що згідно платіжного доручення №21036, 28.07.2017р. ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» оплатило заборгованість в розмірі 16 139,58грн. Однак, суд апеляційної інстанції враховує, що оплата частини заборгованості була здійснена вже після винесення рішення місцевим господарським судом. Відтак, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, та на момент винесення господарським судом рішення, заборгованість не була оплачена відповідачем відтак рішення є правомірним, а доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтованими.

Окрім того, апелянт просить апеляційний суд зменшити розмір пені до 10 грн., 3% річних до 10, 00 грн., інфляційних втрат до 10,00 грн. Відстрочити виконання рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі № 918/338/17 на 6 місяців.

Відповідно до ст.. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зокрема зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи вищезазначені норми, оцінивши докази у сукупності з об'єктивними обставинами, колегія суддів приходить до переконливого висновку про відмову в зменшенні нарахованої пені, оскільки як вбачається її розмір 3 280 (три тисячі двісті вісімдесят) грн. 40 коп. не є надмірно великою у порівнянні із основною сумою заборгованості. Окрім того, судова колегія зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА» та Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" проводять свою діяльність на основі права власності, утворюються для ведення виключно підприємницької діяльності, метою якої є отримання прибутку, а не досягнення якогось іншого результату. Відтак, стягнення пені в сумі 3 280 (три тисячі двісті вісімдесят) грн. 40 коп. не спричинить тяжких наслідків для відповідача.

Одночасно , інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Окрім того, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на зазначені норми, суд приходить до переконливого висновку, про відмову в зменшенні розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суду при прийнятті рішення надано право відстрочити або розстрочити його виконання. При цьому слід зважати приписи ст. 121 ГПК про те, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Наведені в апеляційні скарзі доводи, які на думку скаржника ускладнюють виконання рішення, колегія суддів не вважає переконливими, оскільки сума основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат не є настільки значною, щоб ускладнити матеріальне становище відповідача.

Відтак, з урахуванням вище викладеного, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" суд апеляційної інстанції відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення господарського суду Рівненської області від 18.07.17 р. у справі №918/338/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області - без змін.

Справу №918/338/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.