ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" вересня 2017 р.Справа № 916/927/13

За позовом: заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідачів: 1. Комунального підприємства "Парксервіс-Одеса"

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: державної інспекції сільського господарства в Одеській області

про визнання недійсним договору, зобов'язання повернути та звільнити самовільно зайняті земельні ділянки та стягнення 119 485,31 грн.

Головуючий суддя Цісельський О.В.

судді Оборотова О.Ю.

Никифорчук М.І.

СУТЬ СПОРУ: розглядається заява заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13.

Представники сторін:

від прокурора: Бондарев С.Ю. - посвідчення

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

На адресу господарського суду Одеської області надійшла заява заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.09.2017р. заява заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Никифорчук М.І., Оборотова О.Ю. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник прокурора заяву про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13 підтримує та просить суд задовольнити її в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 29.09.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, свою позицію щодо заяви заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13, суду не навів.

Представник відповідача - КП "Парксервіс-Одеса" в судове засідання, призначене на 29.09.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, свою позицію щодо заяви заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13, суду не навів.

Представник відповідача - ФОП ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 29.09.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, свою позицію щодо заяви заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13, суду не навів.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 29.09.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, свою позицію щодо заяви заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13, суду не навів.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви, заслухавши пояснення представника прокурора, суд встановив:

Рішенням господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах Держави в особі Одеської міської ради було задоволено частково, визнано недійсним договір балансоутримання місць для паркування №277/К-КР-2012 від 18.04.2012р., укладений між комунальним підприємством "Парксервіс-Одеса" (65039, м. Одеса. вул. Канатна, 134, код ЄДРЮОФОП 38016923) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інд. номер НОМЕР_1), зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інд. номер НОМЕР_1) повернути на користь Одеської міської ради (650004, м. Одеса. Думська площа, 1, код ЄДРЮОФОП 04056919) земельні ділянки загальною площею 1087 м2 нормативною вартістю 723 687,75 грн., розташовані у м. Одесі уздовж вул. академіка Вільямса, буд. 57, 59, 59/1, зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інд. код НОМЕР_1) звільнити на користь Одеської міської ради (650004, м. Одеса. Думська площа, 1, код ЄДРЮОФОП 04056919) самовільно зайняті земельні ділянки загальною площею 1127 м2 нормативною вартістю 749 973,42 грн., розташовані у м. Одесі уздовж вул. академіка Вільямса, буд. 57, 59, 59/1, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інд. номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (р/р 3008 отримувач ГУ ДКСУ в Одеській області банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області МФО 828011 код класифікації: 22030001) - 8383,87 грн. судового збору; Стягнути з комунального підприємства "Парксервіс-Одеса" (65039, м. Одеса. вул. Канатна, 134, код ЄДРЮОФОП 38016923) на користь Державного бюджету України (р/р 3008 отримувач ГУ ДКСУ в Одеській області банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області МФО 828011 код класифікації: 22030001) - 8383,87 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Господарським судом Одеської області на виконання вказаного рішення видано відповідні накази від 25.04.2014р.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду Одеської області від 24.06.2014р. апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково, а рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014 року по справі №916/927/13 - скасовано, позов задоволено частково, визнано недійсним договір балансоутримання місць для паркування № 277/К-КР-2012 від 18.04.2012р., укладений між комунальним підприємством "Парксервіс-Одеса" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на майбутнє, стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України та спеціальних фондів місцевих бюджетів (місцевого бюджету Одеської міської ради) 119 485, 31 грн., зарахувавши кошти на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області за балансовим рахунком № 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між Державним і місцевими бюджетами" по коду класифікації доходів бюджету 24062100 за наступними реквізитами: р/р 0011, банк одержувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 815013, код 3789104, стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (р/р 2002, отримувач ГУ ДКСУ в Одеській області, , банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код класифікації: 22030001) судовий збір в сумі 1792,28 грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях, стягнуто з комунального підприємства "Парксервіс-Одеса" (65039, м. Одеса. вул. Канатна, 134, код 38016923) на користь Державного бюджету України (р/р 2002, отримувач ГУ ДКСУ в Одеській області, , банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код класифікації: 22030001) - 1792,28 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях, в решті позовних вимог було відмовлено.

07.07.2014р. на виконання вищенаведеної постави Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2015р. господарським судом Одеської області було видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 у справі №916/927/13 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду Одеської області від 20.05.2015р. прийнято відмову заступника прокурора Одеської області від апеляційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 31 березня 2014 року у справі №916/927/13, а апеляційне провадження у справі №916/927/13 було припинено.

На адресу господарського суду Одеської області надійшла заява заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13.

В обґрунтування поданої заяви прокурор зазначає, що на виконання зазначеного рішення суду господарським судом Одеської області видано 25.04.2014 наказ, який з 27.01.2017 перебуває на примусовому виконанні у Київському відділі ДВС міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виконавче провадження №53305243.

У ході проведення виконавчих дій установлено, що зазначені земельні ділянки використовуються під розміщення та експлуатацію паркування транспортних засобів на місцях для маркування (спеціальна автостоянка), огороджені парканами та встановлені шлагбауми, наявна охорона, про що складено акт державного виконавця від 17.02.2017.

Державним виконавцем 10.04.2017 здійснено перевірку виконання вищевказаного наказу та встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до теперішнього часу не звільнив самовільно зайняті земельні ділянки.

У зв'язку з цим, державним виконавцем 12.04.2017 винесено постанову про накладення штрафу на боржника та зобов'язано виконати вимоги виконавчого документа протягом десяти робочих днів.

У подальшому, державним виконавцем 03.05.2017 здійснено повторну перевірку виконання наказу та встановлено, що боржником вимоги виконавчого документу також не виконано, про що в цей же день складено відповідний акт та винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі.

За таких обставин, ФОП ОСОБА_1, якого суд зобов'язав звільнити земельну ділянку, не вжито жодних заходів спрямованих на виконання вимог виконавчого документа та на теперішній час рішення господарського суду Одеської області від 31.04.2014 у справі №916/927/13, яке набрало законної сили, залишається невиконаним.

З врахуванням вищенаведеного, заступник прокурора Одеської області був змушений звернутись до господарського суду Одеської області із даною заявою.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку що заява задоволенню не підлягає з наступних правових підстав:

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до ч.1 ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 статті 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Зі змісту ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Як визначено ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.п.7., 7.1.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у застосуванні приписів статті 121 ГПК господарським судам необхідно мати на увазі таке. Господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками.

За відсутності індивідуально визначеного майна, присудженого позивачу (за результатами розгляду віндикаційного позову), зміна способу виконання рішення шляхом звернення на кошти неможлива, оскільки в такому разі захист порушеного права власника майна повинен здійснюватися шляхом подання позову про стягнення збитків у вигляді вартості майна та доходів, які власник міг би одержати за весь час володіння таким майном.

Положеннями п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 121 ГПК України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд за власною ініціативою, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи, у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, може змінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

При відстрочці або розстрочці виконання рішення, ухвали, постанови господарський суд на загальних підставах може вжити заходів до забезпечення позову.

Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю чи приватному виконавцю.

Мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення незалежно від наявності виконавчого провадження. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Слід зазначити, що спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлений ст.16 ЦК України.

Під зміною способом виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

У зв'язку з тим, що обрання способу захисту, передбаченого ст.16 ЦК України, є виключною прерогативою позивача по справі.

Отже, задоволення заяви заступника прокурора Одеської області про зміну способу виконання судового рішення з "зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інд. код НОМЕР_1) звільнити на користь Одеської міської ради (650004, м. Одеса. Думська площа, 1, код ЄДРЮОФОП 04056919) самовільно зайняті земельні ділянки загальною площею 1127 м2 нормативною вартістю 749 973,42 грн., розташовані у м. Одесі уздовж вул. академіка Вільямса, буд. 57, 59, 59/1" на "звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, загальною площею 1127 кв.м., які розташовані у м. Одесі уздовж вул. Академіка Вільямса, 57, 59, 59/1 на користь Одеської міської ради без участі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1" - потягне за собою фактичну зміну рішення суду по суті та зміну способу захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Аналогічну думку викладено в Постанові Верховного Суду України від 25.11.2015р. по справі №6-1829цс15.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Крім того, суд зазначає, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Прийняття судового рішення на користь особи це лише початок відновлення порушеного права, оскільки сам факт задоволення судом позовних вимог майнового характеру не має наслідком автоматичне поновлення прав особи, яке відбувається лише після виконання такого судового рішення.

Судове рішення може бути виконане боржником добровільно чи у примусовому порядку, який передбачений Законом України "Про виконавче провадження".

В той же час, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України" від 06.10.2011р. міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", рішення від 15.10.2009р.).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції").

У своєму рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід'ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Поряд з цим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що державним виконавцем було вжити всіх можливих заходів примусового виконання рішення у даній справі, що передбачені приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Дослідивши обставини справи суд, з урахуванням інтересів всіх сторін у даній справі дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13 в порядку ст.121 ГПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.86, 121 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви заступника прокурора Одеської області (вх.№2-4889/17) про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13 - відмовити.

Головуючий суддя О.В. Цісельський

Судді О.Ю. Оборотова

М.І. Никифорчук