ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2017 Справа № 917/1178/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава, вул. Старий Поділ,5 (адреса для листування: м. Кременчук, пр-т Свободи (вул.60 років Жовтня), 8)

до Регіонального центру професійно-технічної освіти №1 м. Кременчука, 39610, м. Кременчук, пр-т Лесі Українки (50 років Жовтня), 44

про стягнення 67 385 грн.98 коп.

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 10-74/1941 від 15.02.2017

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 1098 від 16.08.2017

Розглядається позов про стягнення 67 385,98 грн. по договору на постачання теплової енергії № 104 від 01.04.2009, з них: 39 748,42 грн. пені, 20 787,87 грн. інфляційних втрат, 6 849,69 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати за спожиту електричну енергію за договором про постачання теплової енергії

Відповідач явку представника не забезпечив, через канцелярію суду надав відзив, в якому проти позову заперечив (вх. № 10835 від 31.08.2017).

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилався на те, що відповідач є неприбутковою бюджетною установою, кошти на оплату рахунків за послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді надходять з бюджету у вигляді асигнувань, інших прибутків підприємство не має. Зазначає про відсутність вини у виникненні заборгованості. Просить суд зменшити розмір пені на 95% та розстрочити виконання рішення на шість місяців.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

01.04.2009 між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (Теплопостачальна організація, позивач ) та Регіональним центром професійно-технічної освіти №1 м. Кременчука (Споживач, відповідач), укладено договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 104.

Відповідно до п. 1 зазначеного договору Теплопостачальна організація зобов'язується надавати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

31 березня 2017 року, у зв'язку із зміною назви Споживача на Регіональний центр професійно-технічної освіти № 1 м. Кременчука укладено Додаткову угоду № 3 до даного Договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та діючого законодавства України.

Разом з договором про постачання теплової енергії з гарячій воді, на виконання вимог ЗУ «Про здійснення державних закупівель», між Сторонами щорічно укладався договір про закупівлю теплової енергії в гарячій воді.

Пункт 11.2. договору про закупівлю теплової енергії в гарячій воді визначає, що умови постачання теплової енергії, не передбачені цим договором, регулюються між Сторонами чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією та договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 104 з усіма додатками.

Додатком № 2 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 104 встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної Споживачу за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання договору, п. 3 Додатку № 3 до договору встановлено тариф на момент укладення договору, можливість його зміни і повідомлення про це Споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 «Правил користування тепловою енергією» (далі Правила) затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, п. 2.2.2 договору та Додатку № 4 «Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію» до договору.

На підставі п. 23 Правил Розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами, затвердженими в установленому порядку.

У відповідності до п. 2. Додатку № 4 до договору Споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає показники до 25 числа календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку та надає її Теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та акта про обсяги спожитої Споживачем теплової енергії. Сума нарахувань визначається, як множення кількості фактично спожитої згідно з приладом обліку теплової енергії на затверджений тариф за 1 Гкал.) Наявність приладу обліку на об'єкті Споживача підтверджується Додатком № 1 до договору.

Відповідно до додатку № 4 до договору Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Як зазначає позивач, відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту електричну енергію, у визначені договором строки.

Відповідач заперечує проти позову в частині нарахування пені, посилаючись на те, що Регіональний центр професійно-технічної освіти №1 м. Кременчука є державною, неприбутковою, бюджетною установою; кошти на оплату рахунків за послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді надходять з бюджету у вигляді асигнувань, інших прибутків підприємство не має. Зазначає про відсутність вини у виникненні заборгованості.

Відповідач просить суд зменшити розмір пені на 95% та розстрочити виконання рішення на 6 місяців.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Наданими доказами підтверджуються факт існування між сторонами правовідносин, які виникли на підставі договору про постачання електричної енергії в гарячій воді. Зазначеним договором визначені обсяги та вартість поставленої за договором теплової енергії.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до додатку №4 до договору Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

З огляду на визначений сторонами порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків (що відображені позивачем у детальних розрахунках, доданих до позову, та правильність яких не спростована відповідачем), матеріалами справи підтверджено, що порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію мало місце.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що сторони, укладаючи договір, передбачили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення. (п. 6 Додатку № 4).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 39748,42 грн. пені за прострочення грошового зобов'язання, 20787,87 грн. інфляційних, 6849,69 грн. 3% річних.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних (з урахуванням моменту виникнення зобов'язання щодо оплати за кожний місяць окремо та здійснених відповідачем проплат), суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 6849,69 грн. 3% річних за лютий 2015 року, березень 2015 року, жовтень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, квітень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, литий 2017 року, березень 2017 року та 20787,87 грн інфляційних за період лютий 2015 року, березень 2015, січень 2016, лютий 2016, грудень 2016 року, січень 2017 року є правомірними та такими, що підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ОСОБА_1. Закон").

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за кожний місяць окремо та здійснених відповідачем проплат), суд дійшов висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тому вимоги про стягнення пені у заявленому позивачем розмірі - 39748,42 грн. є правомірними (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ОСОБА_1. Закон").

Як зазначалось вище, відповідач у відзиві на позовну заву просив суд зменшити розмір пені на 95%.

В обґрунтування вказаного відповідач посилається на те, що заборгованість виникала не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів, що збитки позивачу не завдані, відповідач є неприбутковою бюджетною установою, джерелами фінансування якої є кошти міського бюджету.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останнє підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи виконання відповідачем зобов'язань за договором, той факт, що відповідач є комунальним навчальним закладом, бюджетною установою, що утримується за рахунок місцевого бюджету, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов'язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд зменшує розмір пені на 50%, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково у розмірі 19874,21 грн.

При цьому, судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання у врегульованих Законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 198874,21 грн. пені, 20787,87 грн. інфляційних втрат, 6849,69 грн. 3% річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - у позові відмовити.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення на 6 місяців.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на важке фінансове становище Регіонального центру професійно-технічної освіти №1 м. Кременчука.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 121 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача на є підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності. Відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі.

На підставі вищевикладеного, враховуючи матеріальні інтереси як боржника, так і стягувача, наявність інфляційних процесів у економіці держави, а також той факт, що боржником не доведено винятковості обставин та об'єктивної неможливості виконати рішення суду, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення у справі №917/1178/17.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

При цьому, судом враховано, що пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Керуючись ст.ст. 44, 49, п. 5 ст. 83, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Регіонального центру професійно-технічної освіти №1 м.Кременчука, 39610, м. Кременчук, пр-т Лесі Українки (50 років Жовтня), 44 () на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022 в особі Кременчуцької філії, пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, 39601 (код 25717118), р/р 7001, АТ "Таскомбанк", МФО 339500, - 19874,21 грн. пені, 20787,87 грн. інфляційних нарахувань, 6849,69 грн. 3% річних, 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

4. Відмовити у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення.

Повне рішення складено 29.09.2017.

Суддя О.А. Киричук