ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа № 921/428/16-г/5

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Кордюк Г.Т.

Давид Л.Л.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.05.2017

у справі № 921/428/16-г/5

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Тернопіль,

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 - громадянка України, м.Тернопіль,

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 - громадянка Литви, адреса проживання в Україні, м.Тернопіль,

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 - громадянин Литви, адреса проживання в Україні, м.Тернопіль,

про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №66206Z11 від 14.08.2006,

представники сторін:

- від позивача - Кічула В.М.,

- від відповідача - ОСОБА_8,

- від третьої особи-1 - ОСОБА_8,

- від третьої особи-2 - ОСОБА_8,

- від третьої особи-3 - ОСОБА_8

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України сторонам роз'яснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.05.2017 у справі №921/428/16-г/5 відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі - ПАТ «Укрексімбанк») в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі до фізичної особи-підприємця (надалі - ФОП) ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №66206Z11 від 14.08.2006.

При вирішенні спору суд першої інстанції взяв до уваги заяву відповідача від 08.08.2016 про застосування наслідків спливу позовної давності та встановив, що при поданні позову у даній справі (20.07.2016), позивач пропустив строк позовної давності на пред'явлення вимог про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості - ОСОБА_6 по простроченому основному боргу в сумі 136707,31 дол. США та прострочених несплачених відсотках в сумі 40228,41 дол. США (строк позовної давності збіг через три роки від дати невиконання ОСОБА_6 вимоги позивача від 20.04.2011 про дострокову сплату всієї суми боргу у термін, встановлений у цій вимозі); ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по пені (строк позовної давності збіг через один рік від дати погашення боргу по кредиту та відсотках за користування ним, що становить, відповідно, 18.12.2012 та 19.12.2012), у зв'язку з чим у задоволенні позову у цій частині відмовив.

Що стосується позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості з пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1140476,36 грн. та несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в сумі 337381,29 грн. ОСОБА_6 за кредитним договором №66206С8 від 10.08.2006, то в позові в цій частині суд першої інстанції відмовив з огляду на наступне:

1) пеня була нарахована позивачем, виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, водночас, оскільки чинним законодавством України не передбачено встановлення облікової ставки для іноземної валюти, нарахування пені в доларах США, як це було здійснено позивачем у своєму розрахунку, суперечить вимогам чинного законодавства України;

2) згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Крім того, перебіг строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Як слідує із розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви по позичальнику ОСОБА_6, пеня за прострочення заборгованості по кредиту та за прострочення сплати відсотків за користування кредитом нарахована за один рік перед подачею позову, а саме з 15.07.2015 по 15.07.2016, що є порушенням встановленої законом норми та підставою відмови у позові в частині вимог про стягнення пені.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач у справі оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись, зокрема, на те, що суд першої інстанції:

1) не взяв до уваги клопотання позивача про поновлення позовної давності, пропущеної, на його думку, з поважних причин. Скаржник зазначив, що у зв'язку із наявністю заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитними договорами, ПАТ «Укрексімбанк» ще 20.04.2012 звернулося з позовом до ФОП ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час розгляду Господарським судом Тернопільської області справи №3/27/5022-316/2012 з експертного висновку №511/15-22 від 16.11.2015 позивачу стало відомо, що вартість предмета іпотеки є недостатньою, щоб погасити існуючу заборгованість третіх осіб по кредитних договорах та пеню, а тому він прийняв рішення звернутися з позовом у даній справі;

2) не врахував, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц з ОСОБА_6 та СП «Луміс» стягнуто заборгованість за кредитним договором №66206С8 від 01.08.2006 в сумі 171611,22 дол.США, що еквівалентно 1371688,49 грн. та 45000,00 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань;

3) 16.04.2014 ОСОБА_6 погасив частину боргу в розмірі 21926,03 дол.США, що свідчить про визнання ним свого боргу та є підставою для переривання перебігу позовної давності відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України;

4) суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість нарахування пені в доларах США.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив, зокрема, наступне:

1) суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск позивачем позовної давності, що підтверджується, зокрема, правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постановах від 02.12.2015 у справі №6-1349цс15, від 27.01.2016 у справі №6-990цс15, які в силу ст.111-28 ГПК України є обов'язковими для усіх судів;

2) предметом даного спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржниками - за кредитними договорами; між кредитором і поручителем (заставодавцем) - за відповідним договором застави. Таким чином, оплата коштів ОСОБА_6 не свідчить про переривання позовної давності за додатковиим вимогами (застава) до ФОП ОСОБА_2, оскільки остання не вчиняла дій на погашення відсотків та кредиту ОСОБА_6 чи будь-яких інших дій, які свідчать про визнання нею боргу;

3) пред'явлення позивачем у 2013 році позову до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/1805/13-ц) не впливає на перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет застави;

4) позивач, стверджує про те, що довідався про своє порушене право з висновку експерта ТВ КНДІСЕ №511/15-22 від 16.11.2015, тобто доводить факт відсутності пропуску позовної давності, водночас просить його поновити.

Треті особи не виконали вимог ухвал суду від 03.07.2017 та не подали письмових пояснень по суті апеляційної скарги. Разом з тим, в судових засіданнях 03.08.2017 та 11.09.2017 представник відповідача та третіх осіб заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

10.08.2006 між ВАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_2 (позичальником-1) було укладено кредитний договір №66206С6 з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами №66206С6-1 від 19.06.2007, №66206С6-2 від 18.07.2008, №66206С6-3 від 12.03.2009, №66206С6-4 від 16.03.2009, №66206С6-5 від 15.09.2009, №66206С6-6 від15.03.2010 та №66206С6-7 від 15.09.2010 (а.с. 17-33, т. 1).

В цей же день, між ВАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_3 (позичальником-2) було укладено кредитний договір №66206С7 з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами №66206С7-1 від 19.06.2007, №66206С7-2 від 18.07.2008, №66206С7-3 від 16.03.2009, №66206С7-4 від 15.09.2009, №66206С7-5 від15.03.2010 та №66206С7-6 від 15.09.2010 (а.с. 34-49, т.1).

Також, 10.08.2006 між ВАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_6 (позичальником-3) було укладено кредитний договір №66206С8 з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами №66206С7-1 від 25.06.2007, №66206С8-2 від 18.07.2008, №66206С8-3 від 16.03.2009, №66206С8-4 від 15.09.2009, №66206С8-5 від15.03.2010 та №66206С8-6 від 15.09.2010 (а.с. 50-65, т.1).

Відповідно до п. 2.1 договорів № 66206С6, № 66206С7 та № 66206С8 (надалі - кредитні договори), банк надав позичальникам кредит у сумі по 300' 000,00 доларів США кожному з кінцевою датою погашення - 07.08.2013.

Згідно п. 2.2.1 кредитних договорів позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) = 6.55%, але не нижче 12,25% річних. Відповідно до п.2.5.1 договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному п.2.2.1 цього договору у валюті кредиту.

Вищезгаданими додатковими угодами змінювався розмір процентної ставки за користування кредитом та вносилися зміни до графіку погашення кредиту.

Відповідно до п. 6.1 кредитних договорів, вони набувають чинності з дати їх підписання повноважними представником банку та позичальником, набуття чинності гарантійними документами та діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за кредитними договорами №66206С6, №66206С7 та №66206С8 виконав належним чином, надавши позичальникам кредит (а.с. 69-71, т.1), а саме:

- ОСОБА_2 - в сумі 300000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №3523 від 14.08.2006;

- ОСОБА_3 - в сумі 300000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №3524 від 14.08.2006;

- ОСОБА_6 - в сумі 300000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №3543 від 14.08.2006.

14.08.2006 між ВАТ «Укрексімбанк» (заставодержателем) та ФОП ОСОБА_2 (заставодавцем), було укладено договір застави №66206Z11, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартинюк Л.О. за реєстровим номером № 6672 (а.с. 72-73, т.1).

Відповідно до п.1.1 договору застави, заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя, що випливають з:

- кредитного договору №66206С6 від 10.08.2006, укладеного між заставодержателем та заставодавцем, відповідно до якого заставодержатель, при виконанні заставодавцем певних його умов, надає заставодавцю кредит в сумі 300000,00 доларів США;

- кредитного договору №66206С7 від 10.08.2006, укладеного між заставодержателем та боржником - громадянкою Литви ОСОБА_3, відповідно до якого заставодержатель, при виконанні боржником певних його умов, надає цьому боржнику кредит в сумі 300000,00 доларів США;

- кредитного договору №66206С8 від 10.08.2006, укладеного між заставодержателем та боржником - громадянином Литви ОСОБА_6, відповідно до якого заставодержатель при виконанні боржником певних його умов, надає цьому боржнику кредит в сумі 300000,00 доларів США.

Згідно п. 1.2. договору застави, заставодавець з метою забезпечення виконання ним та боржниками викладених в кредитних договорах зобов'язань заставляє виробниче обладнання, а саме: 1) агрегат холодильної камери моделі "Copeland" (Німеччина); 2) агрегат морозильної камери моделі "Copeland" (Німеччина) - 2 шт; 3) випарник моделі "Coll" (Німеччина) - 3шт; 4) коптильну камеру 2-х секційну моделі "Rexpol" (Німеччина); 5) коптильну камеру 2-х секційну моделі "Rexpol" (Німеччина). За домовленістю сторін загальна заставна вартість предмета застави станом на дату укладення цього договору становить 847500,00грн.

Згідно п. 6.3 договору застави, договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і залишається чинним до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором та виконання заставодавцем та боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, банк, у зв'язку із порушенням позичальниками умов укладених між ними кредитних договорів №66206С6, №66206С7 та №66206С8 в частині виконання зобов'язань щодо сплати у встановлені договорами строки платежів по погашенню кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість по кожному із кредитних договорів в сумі 20220,00 дол.США, 16.03.2011 направив кожному з позичальників вимоги (повідомлення) про дострокове погашення кредиту: ОСОБА_2 - вимогу №066-003/857 від 16.03.2011 (а.с. 32, т.2); ОСОБА_3 - вимогу №066-003/856 від 16.03.2011 (а.с. 36, т.2); ОСОБА_6 - вимогу №066-003/854 від 16.03.2011 (а.с. 105, т.1).

У вказаних вимогах (повідомленнях) банк вимагав протягом 30-ти днів з моменту їх отримання сплатити заборгованість за відповідною кредитною угодою, а саме: всю суму неповернутого кредиту, відсотки, які будуть нараховані станом на дату сплати заборгованості, всю пеню за неналежне виконання умов договору станом на дату сплати заборгованості.

Повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується факт отримання вказаної вимоги (повідомлення) ОСОБА_2 19.03.2011. З листування позивача та третіх осіб, що наявне в матеріалах справи, письмових пояснень представника третіх осіб та подальших дій третьої особи-1 та третьої особи-2, спрямованих на погашення заборгованості за кредитними договорами, вбачається факт обізнаності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з вимогами (повідомленнями) про дострокове погашення кредиту (а.с. 38, т.2).

Як вбачається з банківських виписок по рахунках, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №66206С6 по тілу кредиту та відсотках погашена меморіальним ордером №5156 від 19.12.2011 (а.с. 131-132, т.1), заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №66206С7 по тілу кредиту та відсотках - платіжним дорученням №4 від 20.12.2011 (а.с. 133-134, т.1).

Проте, заборгованість ОСОБА_6 по тілу кредиту та відсотках погашена не була та станом на 12.07.2016 становить: по простроченому основному боргу - 136707,31 дол. США, по прострочених несплачених відсотках - 40228,41 дол. США (а.с. 135-145, 78-81, т.1; а.с. 41-44, 45-136, 137-214, т.2). Будь-яких доказів, які б свідчили про повернення ОСОБА_6 кредиту в повному розмірі та сплати ним відсотків за користування кредитом у строки, встановлені умовами договору, з врахуванням вимоги про дострокове погашення кредиту, матеріали справи не містять.

У зв'язку з цим позивач нарахував ОСОБА_6 пеню на прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 45990,62 дол.США та прострочені відсотки в розмірі 13605,17 дол.США, які були визначені за період з 15.07.2015 по 15.07.2016, що становить згідно курсу НБУ станом на 15.07.2016 - 1477857,65 грн. (а.с. 82, т.1).

Враховуючи, що третіми особами-1 та -2 були порушені строки повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, з врахуванням строку, встановленого у вимогах (повідомленнях) про дострокове повернення кредиту, банк на підставі п.2.4.2 кредитних договорів нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, яка згідно розрахунку позивача, становить:

- по позичальнику ОСОБА_2: пеня за прострочені відсотки за період з 17.05.2011 по 18.12.2011 - 762,04 грн. (а.с. 74, т.1); пеня за прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.01.2011 по 18.12.2011 - 100068,60грн. (а.с. 75, т.1);

- по позичальнику ОСОБА_3: пеня за прострочені відсотки за період з 17.05.2011 по 19.12.2011 - 3494,21грн. (а.с. 77, т.1); пеня за прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.01.2011 по 19.12.2011 - 140531,49 грн. (а.с. 76, т.1).

У зв'язку з наведеним, 20.07.2016 позивач звернувся до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою (а.с. 8-13, т.1) до ФОП ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №66206Z1 від 14.08.2006 з метою задоволення своїх вимог на загальну суму 176935,72 дол.США та 1772713,99 грн. для погашення заборгованості ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006.

08.08.2016 відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 99, т.1), у якій просив застосувати наслідки спливу позовної давності щодо звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006.

Як було зазначено вище, суд першої інстанції взяв до уваги цю заяву відповідача та встановив факт пропуску позивачем позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості ОСОБА_6 по простроченому основному боргу та по прострочених несплачених відсотках, а також ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по пені, у зв'язку з чим відмовив в позові в частині звернення стягнення на заставлене майно для погашення вказаної заборгованості. Стосовно несплаченої ОСОБА_6 пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість визначених позивачем сум, у зв'язку з чим також відмовив у зверненні стягнення на заставлене майно для погашення такої заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 2.1.3 договору застави №66206Z11 від 14.08.2006 сторони встановили, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або його частину згідно з чинним законодавством України у випадку: якщо на момент настання терміну виконання заставодавцем та/або боржником зобов'язання, в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до кредитного договору, забезпеченого заставою згідно з цим договором, воно не буде виконано; виникнення у нього права вимагати дострокового погашення боргу та/або дострокового виконання заставодавцем та/або боржником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1.5 договору застави, заставодержатель має право за рахунок заставленого майна задовольнити вимоги, зазначені в цьому договорі в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, неустойку, пеню, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, витрати, що будуть понесені заставодержателем при зверненні стягнення на заставлене майно, його реалізації.

Відповідно до ст.ст. 256, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, при розгляді заяви ФОП ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності за позовом ПАТ «Укрексімбанк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №66206Z11 від 14.08.2006 (похідна вимога) слід виходити з того, чи сплила позовна давність за вимогами банку до третіх осіб про стягнення заборгованості за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006 (основні вимоги), на забезпечення яких було укладено договір застави №66206Z11 від 14.08.2006.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається із позовної заяви у даній справі, позивач просить звернути стягнення на предмет застави за договором застави №66206Z11 від 14.08.2006 з метою погашення заборгованості третіх осіб за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006, а саме:

- ОСОБА_2: 762,04 грн. пені за прострочені відсотки за період з 17.05.2011 по 18.12.2011; 100068,60 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.01.2011 по 18.12.2011;

- ОСОБА_3: 3494,21 грн. пені за прострочені відсотки за період з 17.05.2011 по 19.12.2011; 140531,49 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.01.2011 по 19.12.2011.

- ОСОБА_6: 136707,31 дол. США основного боргу; 40228,41 дол. США прострочених несплачених відсотків; 1140476,36 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту та 337381,29 грн. пені за прострочені відсотки в розмірі за період з 15.07.2015 по 15.07.2016.

Статтями 260 та 261 ЦК України встановлено правила обчислення позовної давності та внормовано визначення початку перебігу позовної давності. Так, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання - зі спливом строку виконання.

Пред'явивши третім особам вимоги (повідомлення) №066-003/857, №066-003/856, №066-003/854 від 16.03.2011 про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг строку позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного банком у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умови, тобто з 20.04.2011. Факт отримання третіми особами визнається представниками сторін та третіх осіб.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як було зазначено вище, ОСОБА_2 повністю погасила свою заборгованість за кредитом та відсотками 19.12.2011, а ОСОБА_3 - 20.12.2011, залишивши несплаченими лише суми пені за прострочені відсотки та за прострочену заборгованість по кредиту.

Таким чином, в розумінні ст. 264 ЦК України, сплата третіми особами -1 та -2 свого боргу по тілу кредиту та відсотках є обставиною, що свідчить про переривання позовної давності в частині вимог про стягнення несплачених сум пені, після чого перебіг позовної давності почався заново. Проте, матеріалами справи не підтверджується того, що в період з 19.12.2011 по 19.12.2012 та з 20.12.2011 по 20.12.2012 банк вчиняв дії, спрямовані на стягнення нарахованих сум пені (зокрема, звертався до суду з відповідними позовами). Матеріалами справи, також, не підтверджується факту існування обставин, які в силу положень ст.ст. 261, 263, 264 ЦК України були би підставами для визначення іншої дати початку перебігу позовної давності, а також її зупинення чи преривання.

Розгляд Господарським судом Тернопільської області справи №3/27/5022-316/2012 жодним чином не впливає на перебіг позовної давності за вимогами про стягнення пені з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки предметом вказаної справи є звернення стягнення на предмет іпотеки, належний ФОП ОСОБА_2, а не стягнення заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Зважаючи на дату звернення ПАТ «Укрексімбанк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі з позовом у даній справі (20.07.2016), колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про сплив позовної давності за вимогами до ОСОБА_2 про стягнення 762,04 грн. пені за прострочені відсотки за період з 17.05.2011 по 18.12.2011 та 100068,60 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.01.2011 по 18.12.2011 та до ОСОБА_3 про стягнення 3494,21 грн. пені за прострочені відсотки за період з 17.05.2011 по 19.12.2011; 140531,49 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.01.2011 по 19.12.2011.

Стосовно вимог ПАТ «Укрексімбанк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі про стягнення з ОСОБА_6 136707,31 дол. США основного боргу та 40228,41 дол. США прострочених несплачених відсотків колегія суддів зазначає наступне:

Після зміни банком строку виконання основного зобов'язання у зв'язку з пред'явленням третій особі-3 вимоги (повідомлення) №066-003/854 від 16.03.2011 про дострокове погашення заборгованості, банком було вчинено дії, які в розумінні ст. 264 ЦК України, перервали перебіг позовної давності, а саме - банк звернувся з позовом до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про солідарне стягнення із ОСОБА_6 як позичальника за кредитним договором №66206С8 від 10.08.2006 та СП «Луміс» як поручителя згідно договору поруки №66209Р8 від 16.03.2009 172943,73 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1382339,23 грн. та 205521,08 грн. заборгованості за кредитним договором № 66206С8 від 10.08.2006.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2013 у справі №607/1805/13-ц було відкрито провадження за вказаним цивільним позовом, а рішенням від 05.02.2014, яке набрало законної сили 01.07.2014, було задоволено вказаний позов ПАТ «Укрексімбанк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень).

В той же час, відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, підставою для переривання позовної давності є не дата вирішення судом спору, а дата пред'явлення особою позову до боржника. Таким чином, станом на 20.07.2016 - дату звернення ПАТ «Укрексімбанк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі з позовом у даній господарській справі, позовна давність за вимогами до ОСОБА_6 про стягнення 136707,31 дол. США основного боргу та 40228,41 дол. США прострочених несплачених відсотків - сплила, оскільки пройшло більш, ніж три роки з моменту подання позову у цивільній справі №607/1805/13-ц.

Твердження скаржника про те, що сплата ОСОБА_6 частини боргу в розмірі 21926,23 грн., яка востаннє відбулася 16.04.2014, свідчить про визнання ним свого боргу та є підставою для переривання позовної давності - необґрунтовані. Сам факт сплати вказаної суми не означає визнання третьою особою-3 решти боргу. Як вбачається з пояснень позивача, при поданні позову у даній справі, ним було враховано часткову сплату ОСОБА_6 вказаної суми та включено її до розрахунку заборгованості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не свідчать ні про визнання третьою особою-3 нарахованих позивачем сум у пред'явленому повідомленні (вимозі) про дострокове погашення заборгованості; ні про звернення третьої особи-3 до позивача з письмовим проханням відстрочити сплату боргу; ні про внесення сторонами змін до кредитного договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, чи про прохання боржника про таку зміну договору; відсутні докази підписання між сторонами акта звірки взаєморозрахунків, який би підтверджував наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, а також - наявності письмового звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу. За відсутності таких відомостей сам факт сплати третьою особою-3 суми в розмірі 21926,23 грн. не може свідчити про визнання нею всього боргу.

Відповідно до п.4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним лише певної частини боргу (чи періодичного платежу), не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Також, визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Також, колегія суддів відхиляє твердження скаржника, що початок перебігу позовної давності про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за кредитними договорами №66206С6, №66206С7 та №66206С8 від 10.08.2006 слід обраховувати з моменту ознайомлення позивача із висновком експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ № 511/15-22 від 16.11.2015 за результатами будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, проведеної в межах господарської справи №3/27/5022-316/2012, що розглядається Господарським судом Тернопільської області, за позовом ПАТ «Укрексімбанк» про стягнення заборгованості за вищезгаданими кредитними договорами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає що саме з цього висновку він дізнався про порушення своїх прав, оскільки за результатами проведеної експертизи було встановлено, що заборгованість по кредитних договорах перевищує вартість предмета іпотеки.

Суд наголошує на тому, що порушення прав позивача почалося з моменту невиконання третьою особою-3 вимоги (повідомлення) №066-003/854 від 16.03.2011 про дострокове погашення заборгованості. Крім того, здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

Що стосується позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет застави в рахунок сплати ОСОБА_6 1140476,36 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 337381,29 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вказаних вимог, зважаючи на те, що:

1) як вбачається з розрахунку позивача, вказані суми пені були розраховані у доларах США виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, встановленої для національної валюти України - гривні, а лише тоді конвертовані у гривню згідно офіційного курсу Національного банку України.

Таке нарахування пені суперечить чинному законодавству України, яким не передбачено встановлення облікової ставки для іноземної валюти. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №3-29гс15;

2) згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Крім того, перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Як слідує із розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви по позичальнику ОСОБА_6, пеня за прострочення заборгованості по кредиту та за прострочення сплати відсотків за користування кредитом нарахована за один рік перед подачею позову, а саме з 15.07.2015 по 15.07.2016, що є порушенням встановленої законом норми та підставою відмови у позові в частині вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.05.2017 у справі №921/428/16-г/5 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Г.Т. Кордюк

суддя Л.Л. Давид