ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.09.2017 Справа № 905/1865/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання (помічник судді) Мазурік М.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Приватного підприємства "ОСОБА_1 ДІСТРІБ'ЮШН", м. Дніпро

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "МАЛИНОВКА", с. Малинівка, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "МОНРЕЙН", м. Київ

про стягнення 101753,70грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю від 01.08.2017р.;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не з'явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засідання 27.09.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ОСОБА_1 ДІСТРІБ'ЮШН", м. Дніпро звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "МАЛИНОВКА", с. Малинівка, Донецька область про стягнення 101753,70грн.

Відповідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та укладення договору про відступлення права вимоги №07/02-2017 від 07.02.2017р. на користь позивача.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 1, 2, 12, 13, 15, 21, 22, 32, 44, 45, 46, 49, 54-57 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 512-517, 526, 549, 551, 553, 554, 610, 611, 625, 664, 670 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р.; рахунок №30 від 18.09.2014р.; видаткову накладну №93 від 18.09.2014р.; товарно-транспортну накладну; претензію №27/02-15 від 27.02.2015р. та докази її направлення відповідачу; договір про відступлення права вимоги №07/02-2017 від 07.02.2017р. з додатком; повідомлення №07/102 від 07.02.2017р. про набуття права вимоги та докази його направлення відповідачу.

Під час розгляду справи позивачем було надано додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: правоустановчі документи, виписку з ЄДРПОУ; довідку про наявність заборгованості у сумі 101753,70грн.; пояснення №21/09-1 від 21.09.2017р. стосовно відзиву відповідача.

Ухвалою від 21.08.2017р. залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "МОНРЕЙН", м. Київ.

23.08.2017р. від відповідача на адресу суду надійшли правоустановчі документи.

05.09.2017р. від третьої особи надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

11.09.2017р. від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись, зокрема, на встановлену в договорі купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р. заборону передавати права та обовязки за цим договором без письмової згоди на це іншої сторони.

Представник позивача в судове засідання 27.09.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 27.09.2017р. не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014р. між третьою особою (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продажу №8434а (далі договір), згідно п.п. 1.1. якого продавець зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити згідно умов даного договору сільськогосподарську продукцію (далі - товар).

Номенклатура та кількість товару погоджується сторонами в додаткових угодах, які є невідємними частинами даного договору (п. 1.2. договору).

За умовами п.п. 3.1., 3.2. договору ціна товару погоджується у додаткових угодах та відповідає рівню звичайних цін. Сторони обізнані про ціни, які склалися на ринку; покупець здійснює оплату товару шляхом прямого перерахування грошових засобів на розрахунковий рахунок продавця протягом 5 банківських днів від дати такої поставки, якщо інше не погоджено сторонами в додаткових угодах до даного договору.

Поставка товару здійснюється транспортом продавця на умоваз СРТ склад покупця: Донецька область, Володарський район, с. Малинівка, вул. Леніна, 5а (Інкотермс 2010р.) в строки, обумовлені в додаткових угодах на кожну поставку, якщо інше не обумовлено сторонами в додаткових угодах до даного договору (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 6.9. договору зобовязання за договором повинні виконуватись особисто сторонами. Жодна з сторін не має права передавати третій особі права та обовязки по даному договору (в тому числі будь-які дії, направлені на заміну кредитора повністю та/або частково) без письмової згоди на це іншої сторони. У випадку порушення даного зобовязання винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 100% суми даного договору.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015р. включно, а по фінансовим зобовязанням до повного їх виконання сторонами по даному договору (п. 7.1. договору).

На виконання умов договору третя особа поставила товар відповідачу на суму 101753,70грн., що підтверджується видатковою накладною №93 від 18.09.2014р.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленої продукції третя особа звернулась до нього з претензією №27/02-15 від 27.02.2015р. про сплату 101753,70грн., яка не була задоволена відповідачем.

07.02.2017р. між позивачем (цесіонарій) та третьою особою (цедент) підписаний договір про відступлення права вимоги №07/02-2017, відповідно до п. 1.1. якого цедент передає цесіонарію, а цесіонарій приймає права вимоги, що належить цеденту, і стає кредитором за договором купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р.

За цим договором цесіонарій одержує право (замість цедента) вимагати від божника належного виконання зобовязань за договором купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р. на суму 101753,70грн. з ПДВ (п. 1.2. договору).

Під правом вимоги до боржника, що переходить на підставі цього договору до цесіонара, слід розуміти, як право вимоги, строк предявлення якої вже настав, так і ті вимоги, які би мав цедент зі спливом часу на підставі договору (п. 1.3. договору).

Згідно п. 1.4. договору в день підписання даного договору відступлені вимоги до цесіонарія переходять в повному обсязі всі прав цедента.

За згодою сторін даного договору вартість майнових прав, що вказані у п. 1.1. даного договору та є предметом даного договору складає 101753,70грн.

За умовами п. 3.1. договору цедент зобовязується передати цесіонарію всі документи, які засвідчують права, що передаються за даним договором, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за договором, у день підписання даного договору. Перелік та зміст оригіналів документів вказується в акті передачі документації, що є додатком №1 до цього договору і його невідємною частиною.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п. 5.1. договору).

Сторонами підписаний акт передачі документації за договором відступлення права вимоги №07/02-2017 від 07.02.2017р.

07.02.2017р. позивач направив на адресу відповідача повідомлення про набуття права вимоги, в якому просив сплатити суму боргу за договором купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р. у розмірі 101753,70грн.

Відповідач вказане повідомлення залишив без задоволення, внаслідок чого позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 1 та п.2 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визначають, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає змогу для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Позивач, обґрунтовуючи своє право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами про стягнення заборгованості з відповідача за договором купівлі-продажу купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р. посилається на набуття такого права внаслідок укладання договору про відступлення права вимоги №07/02-2017 від 07.02.2017р.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до цивільного законодавства. Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Тобто відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, якщо обов'язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Така позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.04.2015р.

Судом встановлено, що між третьою особою та відповідачем укладений договір купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р., за умовами якого продавець зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити згідно умов даного договору сільськогосподарську продукцію.

Відповідно до п. 6.9. договору зобовязання за договором повинні виконуватись особисто сторонами. Жодна з сторін не має права передавати третій особі права та обовязки по даному договору (в тому числі будь-які дії, направлені на заміну кредитора повністю та/або частково) без письмової згоди на це іншої сторони. У випадку порушення даного зобовязання винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 100% суми даного договору.

Тобто спірний договір купівлі-продажу передбачає умову відступлення прав за цим договором - письмову згоду іншої сторони.

Матеріали справи не містять доказів належного узгодження з відповідачем відступлення права вимоги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право: визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Визнання недійсним договору, пов'язаного з предметом спору, повністю або у певній його частині є саме правом господарського суду, а не обов'язком.

Пунктом 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України N11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що якщо вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись п.1 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац 2 ч.5 ст.216 Цивільного кодексу України).

Обов'язковою умовою застосування п.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України є переконлива мотивація суду необхідності виходу за межі позовних вимог та відходу від принципу змагальності сторін.

За таких обставин, враховуючи висновки суду щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача зі сплати заборгованості у розмірі 101753,70грн. за договором купівлі-продажу №8434а від 01.09.2014р., передання такого права позивачу є неправомірним, а договір відступлення права вимоги №07/02-2017 від 07.02.2017р. не відповідає вимогам ст.ст.512, 514 Цивільного кодексу України, внаслідок чого підлягає визнанню судом недійсним.

Відповідно до ст.236 Цивільного кодексу України правочин, який визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи висновки суду щодо недійсності договору відступлення права вимоги №07/02-2017 від 07.02.2017р., останній є таким з моменту його вчинення.

За приписом ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків (крім тих, що пов'язані з його недійсністю).

З урахуванням викладеного, недійсність договору відступлення права вимоги №07/02-2017 від 07.02.2017р. обумовлює ненабуття позивачем відповідного права вимоги до відповідача та, як наслідок, порушення такого права відповідачем, внаслідок чого позов про стягнення заборгованості в сумі 101753,70грн. підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 59, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним з моменту вчинення договір відступлення права вимоги №07/02-2017 від 07.02.2017р., який був підписаний між Приватним підприємством "ОСОБА_1 ДІСТРІБ'ЮШН", м. Дніпро та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "МОНРЕЙН", м. Київ.

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "ОСОБА_1 ДІСТРІБ'ЮШН", м. Дніпро до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "МАЛИНОВКА", с. Малинівка, Донецька область, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "МОНРЕЙН", м. Київ, про стягнення 101753,70грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 27.09.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 02.10.2017р.

Суддя Я.О. Левшина