ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017р. Справа № 914/1506/17

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія СПЕЦПРОЕКТБУД, м. Львів

до відповідача : Товариства з обмеженою відповідальністю ЛЮЦІЯ БУД, м.Львів

про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 873 353,17 грн., розірвання договору оренди, повернення орендованого майна.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник (довіреність № б/н від 17.07.17р.)

від відповідача: не зявився

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія СПЕЦПРОЕКТБУД, м. Львів до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЛЮЦІЯ БУД, м.Львів, про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 873 353,17 грн., розірвання договору оренди, повернення орендованого майна.

Ухвалою суду від 24.07.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 31.07.2017 року. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити.

31.07.2017р. за вх. №26490/17 в канцелярію Господарського суду позивачем подано супровідний лист з додатками для долучення до матеріалів справи документів.

31.07.2017р. за вх. №26491/17 в канцелярію Господарського суду позивачем подано клопотання з додатками для долучення до матеріалів справи документів.

31.07.2017р. за вх. №26492/17 в канцелярію Господарського суду позивачем подано клопотання.

11.09.2017р. за вх. № 3773/17 в канцелярію Господарського суду позивачем подано клопотання про продовження строків вирішення спору.

Відповідач вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 24.07.2017 року, ухвали про відкладення розгляду справи не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить повернутий на адресу суду поштовий конверт №26358/17 від 28.07.2017 року з, а явка останнього була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Пунктом 3.9.1. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції встановлено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.09.2017 року за №6, місцезнаходженням юридичної особи ТзОВ «Люція Буд» вказано адресу: 79049, Львівська область, м.Львів, вулиця Антонича,6. На вказану адресу направлялися ухвали суду, однак, поштові конверти поверталися до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, позивачем подано клопотання про доручення до матеріалів справи доказів надіслання позовної заяви з додатками на фактичну адресу відповідача, а саме м.Львів, вулиця Зелена,273 та просив суд направляти процесуальні документи на вказану адресу. Згідно списку №801 від 13.09.2017 року на зазначену адресу було відправлено ухвалу суду, проте, відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомленого відповідача про час, дату та місце судового розгляду не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2016 року між Позивачем (Орендодавцем) та Відповідачем (Орендарем) укладений договір оренди горизонтальної опалубки за № 23/09-16 (надалі «Договір оренди»).

На виконання п. 1.1 та 1.3 даного Договору оренди, Позивач передав, а Відповідач прийняв, згідно акту № 1 приймання-передачі від 23 вересня 2016 року, комплект горизонтальної опалубки (надалі «Опалубки») загальною вартістю 657 390,00 грн. строком на 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідач, відповідно до п. 2.2. «е» Договору оренди, взяв на себе обовязок «повернути опалубку Позивачу 23 жовтня 2016 року за адресою: Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Новосілки-Опарські в справному стані та повній комплектації. В момент повернення складається Акт приймання-передачі (повернення)».

У відповідності до п. 3.1. Договору оренди: «За користування опалубкою Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату в розмірі 1 968,76 грн. (в т.ч. ПДВ - 328.13 грн.) за кожен календарний день оренди».

Як зазначено в п. 3.2. Договору оренди: «Орендна плата починає нараховуватись з дня підписання Акту приймання-передачі (Додаток №1) та нараховується до дня повернення Орендарем повного комплекту опалубки та підписання сторонами Акту приймання-передачі (повернення) (Додаток №2), включно. У випадку втрати опалубки Орендар сплачує орендну плату Орендареві до моменту повного відшкодування вартості комплекту опалубки згідно п.п. 1.2. цього договору».

А згідно п. 3.5 Договору оренди: «У випадку, якщо Орендар користується комплектом опалубки більше як 30 (тридцять) календарних днів, то орендна плата сплачується щомісячно кожного першого числа поточного місяця авансом за поточний місяць».

Відповідно до п. 5.1. Договору оренди: «Договір вступає в силу у момент підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань».

Згідно п. 5.2. Договору оренди: «Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору».

Позивач стверджує, що відповідач користується опалубкою до цього часу, щомісячно між позивачем та відповідачем підписуються акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (№ ОУ-0000033, № ОУ-0000036, № ОУ-0000044, № ОУ-0000063, № ОУ-0000001, № ОУ-0000004, № ОУ-0000007, № ОУ-0000009, № ОУ - 0000012) за Договором оренди, відповідно до яких за вересень-грудень 2016 року та січень-травень 2017 року загальна сума нарахованої орендної плати становить 468 641,11 грн. (чотириста шістдесят вісім тисяч шістсот сорок одна гривня 11 копійок).

Зважаючи на те, що станом на 20 лютого 2017 року відповідач сплатив тільки частково орендну плату по Договору оренди в розмірі 133 000,00 грн. (сто тридцять три тисячі гривень 00 копійок) і існував борг по орендній платі в розмірі 124 907,56 грн. (сто двадцять чотири тисячі девятсот сім гривень 56 копійок), то позивач звернувся до відповідача з претензією за № 20-02/17 від 20 лютого 2017 року, в якій вимагав протягом 5 (пяти) календарних днів з дня отримання претензії оплатити вищевказаний борг.

Однак, відповідач, продовжуючи до цього часу користуватись опалубкою, переданою йому згідно Договору оренди, й надалі протерміновуючи сплату орендної плати, тільки частково зменшив заборгованість з орендної плати і станом на 13 липня 2017 року його борг перед позивачем по орендній платі становить 320 297,79 грн. (триста двадцять тисяч двісті девяносто сім гривень 79 копійок).

Окрім того, відповідно до п. 3.6. Договору оренди: «Сторони домовились, що у випадку неповернення Орендарем комплекту опалубки протягом 30 або більше календарних днів з моменту закінчення терміну передбаченого п. 2.2. «е» Договору, розмір орендної плати, передбаченої п. 3.1. договору, збільшується удвічі». А тому, позивач вважає, що з відповідача окрім вище зазначеної суми орендної плати за період з 24 жовтня 2016 по 13 липня 2017 року, тобто за 263 дні, додатково слід стягнути: 263 х 1968,76 = 517 783,88 грн. (пятсот сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят три гривні 88 копійок).

При таких обставинах позивач вважає, що з відповідача на його користь необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 838 081,67 грн. (вісімсот тридцять вісім тисяч вісімдесят одна гривня 67 копійок), як заборгованість Відповідача по сплаті орендної плати, згідно Договору оренди горизонтальної опалубки за № 23/09-16 від 23.09.2016 року.

Відповідно до п.п. 4.1.5. Договору оренди та ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» з відповідача слід стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості з орендної плати за кожен день прострочення, розмір якої за період з 31.10.2016 року по 13.07.2017року становить 24 827,76грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять сім гривень 76 копійок) (розрахунок пені міститься в додатках до позовної заяви).

Згідно розрахунку, який проведений у відповідності до «Рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», наведених у Листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р, розмір інфляційних втрат Позивача за період з 06.04.2017року по 13.07.2017 року з урахуванням зміни обсягів грошового зобовязання в звязку з частковим погашенням боргу по орендній платі складає 7 641,49 грн. (сім тисяч шістсот сорок одна гривня 49 копійок) - інфляційних втрат (розрахунок інфляційних втрат міститься в додатках до позовної заяви).

Розмір 3 процентів річних за період прострочення Відповідачем виконання грошового зобовязання по Договору оренди з 31.10.2016 року по 13.07.2017 року з урахуванням зміни обсягів грошового зобовязання в звязку з частковим погашенням боргу по орендній платі складає 2 802,25 грн. (дві тисячі вісімсот дві гривні 25 копійок) (розрахунок 3 процентів річних міститься в додатках до позовної заяви).

Таким чином, станом на 13 липня 2017 року заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 838 081,67 грн. (вісімсот тридцять вісім тисяч вісімдесят одна гривня 67 копійок) - орендної плати; 24827,76грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять сім гривень 76 копійок) - пеня; 2802,25 грн. (дві тисячі вісімсот дві гривні 25 копійок) - 3 % річних від простроченої суми та 7641,49 грн. (сім тисяч шістсот сорок одна гривня 49 копійок) - суми інфляційних втрат.

Загальна сума заборгованості Відповідача (орендна плата + пеня + 3 % річних + інфляційні втрати становить 873 353,17 грн. (вісімсот сімдесят три тисячі триста пятдесят три гривні 17 копійок).

Відповідач вже більше трьох місяців не сплачує орендної плати взагалі, окрім того існує борг по сплаті орендної плати по Договору оренди за попередні періоди.

Істотне порушення Відповідачем такої умови Договору оренди, як щомісячна сплата орендної плати (п. 3.5 Договору оренди), є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна Позивачу.

При цьому згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Таким чином позивач вважає, що договір оренди горизонтальної опалубки за № 23/09-16 від 23.09.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЮЦІЯ БУД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «СПЕЦПРОЕКТБУД», підлягає розірванню в звязку з істотним порушенням Відповідачем його умов.

Оскільки Відповідач до цього часу не повернув Позивачу комплекту горизонтальної опалубки загальною вартістю 657 390,00 грн., переданої йому по Договору оренди, тому Позивач просить суд зобов»язати відповідача повернути об»єкт оренди.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав, проти позовних вимог не заперечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, 23.09.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір №23/09-16 оренди горизонтальної опалубки.

Так, нормами статті 759 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

У відповідності до п. 3.1. Договору оренди: «За користування опалубкою Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату в розмірі 1 968,76 грн. (в т.ч. ПДВ - 328.13 грн.) за кожен календарний день оренди».

Як зазначено в п. 3.2. Договору оренди: «Орендна плата починає нараховуватись з дня підписання Акту приймання-передачі (Додаток №1) та нараховується до дня повернення Орендарем повного комплекту опалубки та підписання сторонами Акту приймання-передачі (повернення) (Додаток №2), включно. У випадку втрати опалубки Орендар сплачує орендну плату Орендареві до моменту повного відшкодування вартості комплекту опалубки згідно п.п. 1.2. цього договору».

Отже, орендна плата за період з 23.09.2016 року по 23.10.2016 року (день коли б відповідач мав повернути опалубку) становить 59 062,80 грн.

Проте, як встановлено судом, відповідач користується опалубкою станом на момент розгляду справи, відповідно позивачем нараховується орендна плата.

Так, щомісячно між позивачем та відповідачем підписувалися акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (№ ОУ-0000033, № ОУ-0000036, № ОУ-0000044, № ОУ-0000063, № ОУ-0000001, № ОУ-0000004, № ОУ-0000007, № ОУ-0000009, № ОУ - 0000012) за Договором оренди, відповідно до яких за вересень-грудень 2016 року та січень-травень 2017 року загальна сума нарахованої орендної плати становить 468 641,11 грн. (чотириста шістдесят вісім тисяч шістсот сорок одна гривня 11 копійок).

За червень та липень 2017 року акти між сторонами не підписувалися, оскільки їх підписання не передбачене договором, тому позивачем нараховано орендну плату, згідно договору за кожен календарний день користування об»єктом оренди за червень 2017 року в розмірі 59 062,80 грн. та за період 1-13 липня 2017 року в розмірі 25 593,88 грн.

Отже загальна сума заборгованості за період з 23.09.2016 року по 13.07.2017 року становить 553 297,79 грн.

Відповідач лише частково оплатив заборгованість в розмірі 233 000,00 грн., копії платіжних доручень долучено до матеріалів справи.

Отже, непогашеною залишилась сума боргу в розмірі 320 297,79 грн.

Окрім того, відповідно до п. 3.6. Договору оренди: «Сторони домовились, що у випадку неповернення Орендарем комплекту опалубки протягом 30 або більше календарних днів з моменту закінчення терміну передбаченого п. 2.2. «е» Договору, розмір орендної плати, передбаченої п. 3.1. договору, збільшується удвічі». А тому, позивач стверджує, що з відповідача окрім вище зазначеної суми орендної плати за період з 24 жовтня 2016 по 13 липня 2017 року, тобто за 263 дні, додатково слід стягнути: 263 х 1968,76 = 517 783,88 грн. (пятсот сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят три гривні 88 копійок).

Перевіривши розрахунок позивача, суд звертає увагу, що враховуючи положення п.3.6 договору, подвійну суму орендної плати слід нараховувати не з 24.10.2016 року, а з 24.11.2016 року.

Отже, згідно розрахунку: з 24.11.2016 року по 13.07.2017 року 232 дні Х 1 968,76 грн. = 456 752,32 грн.

При таких обставинах суд дійшов до висновку, що з відповідача на його користь необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 456 752,32 + 320 297,79 = 777 050,11, як заборгованість Відповідача по сплаті орендної плати, згідно Договору оренди горизонтальної опалубки за № 23/09-16 від 23.09.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач без належних на те правових підстав своєчасно не сплачував орендну плату, в результаті чого у нього виникла заборгованість. За таких обставин, позовна вимога про стягнення заборгованості з орендної плати є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, пеня - це санкція, що триває у часі та розраховується за кожен день невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Як роз»яснено у п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно п.4.1.5 договору, у випадку протермінування орендаря щодо сплати орендної плати, орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості з орендної плати за весь період такого протермінування.

Як встановлено судом, позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 24 827,76 грн.

Також, згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У звязку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, позивач має право на збереження реальної величини не сплачених грошей.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 10.07.2013 р. по справі №5002-33/4081-2012.

Перевіривши розрахунок 3% річних в розмірі 2 802,25 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 7 641,49 грн. суд дійшов до висновку про правильність їх нарахування.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача загальна сума заборгованості 812 321,61 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 ГК України.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю).

Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про розірвання договору є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як зазначив Верховний суд України в постанові №3-26гс12 від 08.05.2012р. можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору у позасудовому порядку, передбачена ст. 782 ЦК є правом, а не обов'язком наймодавця. Право наймодавця на відмову від договору найму, встановлене ч. 1 ст. 782 ЦК, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З огляду на викладені положення законодавства, враховуючи те, що протягом періоду вересня 2016 року по липень 2017 року відповідачем частково здійснено проплати орендної плати, що в свою чергу є істотним порушенням умов договору, а тому вимоги позивача про розірвання Договору та повернення об»єкта оренди є обґрунтованими та підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не спростував.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, не подав доказів погашення боргу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «КОМПАНІЯ «СПЕЦПРОЕКТБУД» до ТзОВ «ЛЮЦІЯ БУД» про стягнення заборгованості у сумі 873 353,17 грн.; розірвання договору оренди та зобовязання повернути майно є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як доказ сплати судового збору позивачем подано платіжні доручення на суму 1600,00 грн. та на суму 13 100,30 грн.

За вимогу про повернення майна позивачем судовий збір не сплачено, проте подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Отже, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1600,00 грн. за вимогу про розірвання договору, 12 183,28 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в частині стягнення боргу, а також стягнути з відповідача в дохід бюджету 1600,00 грн. за вимогу про повернення майна.

Беручи до уваги наведене та керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33-35, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮЦІЯ БУД» (79049, м.Львів, вулиця Антонича,6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «СПЕЦПРОЕКТБУД» (79039, м.Львів, вулиця Залізнична,7, ) 812 321,61 грн. боргу, з них: 777 050,11 грн. основного боргу з орендної плати, пеню в розмірі 24 827,76 грн., 3% річних в розмірі 2 802,25 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 641,49 грн., а також 12 183,28 грн. та 1 600,00 грн. судового збору.

3. Розірвати Договір оренди горизонтальної опалубки від 23.09.2016 року №23/09-16, укладений між ТзОВ «Компанія «Спецпроектбуд» та ТзОВ «ЛЮЦІЯ БУД».

4. Зобов»язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЮЦІЯ БУД» (79049, м.Львів, вулиця Антонича,6; ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «СПЕЦПРОЕКТБУД» (79039, м.Львів, вулиця Залізнична,7, ) комплект горизонтальної опалубки загальною вартістю 657 390,00 грн.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮЦІЯ БУД» (79049, м.Львів, вулиця Антонича,6; ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО): 825014, рахунок отримувача: 3006, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код ЄДРПОУ суду: 03499974) 1 600,00 грн. судового збору.

6. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

7. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2017 р.

Суддя Горецька З. В.