КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" вересня 2017 р. Справа№ 910/7128/17
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Дикунської С.Я.
Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України)
на рішення Господарського суду м. Києва від 18.07.2017
у справі № 910/7128/17 (суддя: Демидов В.О.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України)
до Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Росінтек-Україна»
про стягнення 25877,73 грн
за участю представників сторін:
від позивача: представник Косовець К.М. (довіреність №350/153/479/пс від 03.08.2017);
від відповідача: представник Печерський П.М. (довіреність №62 від 29.06.2017);
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (надалі Військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» (надалі ПАТ «Банк «Михайлівський») про стягнення заборгованості у розмірі 25 877,73 грн, з яких 16 185,30 грн основного боргу, 8 866,31 грн інфляційних втрат та 826,12 грн 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно гарантійного листа № 24-05-2560 від 18.09.2014, яким забезпечено виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Росінтек-Україна» (надалі ТОВ «Росінтек-Україна») договору про закупівлю товарів за державні кошти № 181/14 від 19.09.2014.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7128/17 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 13.09.2017.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 на підставі ст. 77 ГПК України, у зв`язку з задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та у зв`язку з неявкою третьої особи у судове засідання, розгляд справи було відкладено на 27.09.2017.
У судове засідання третя особа явку свого уповноваженого представника повторно не забезпечила, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.
Вислухавши думку представників сторін, враховуючи, що третя особа не повідомила суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції та не заявила клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаної особи.
У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7128/17 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
27.09.2017 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 19.09.2014 між Військовою частиною НОМЕР_1 (у тексті договору замовник) та ТОВ «Росінтек-Україна» (у тексті договору постачальник) укладено договір №181/14 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2014 році поставити замовникові товар, зазначений у пункті 1.2 та у специфікації товару (додаток № 1 до договору), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар.
Найменування товару: лот №3 парашутна система ПСУ-36 або еквівалент ПСУ-36 сер. 2 (далі - товар), код 13.92.2. Вироби текстильні готові, інші, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010, у кількості 30 шт., загальною ціною 1 618 530,00 грн (п. 1.2 договору, специфікація товару).
Згідно зі специфікацією, пунктами 1.4, 5.1 договору товар постачається в термін до 01.12.2014. Товар постачається після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору.
Відповідно до п. 5.4 договору перехід права власності та ризиків на товар відбувається після розвантаження на склад та передачі його в розпорядження вантожоотримувача замовника. При передачі товару повинні бути оформленні (надані) наступні приймально-здавальні документи:
- видаткова накладна постачальника, яка виписується в чотирьох примірниках;
- акт прийому (форма № 4, затверджена наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 № 690) в чотирьох примірниках;
- оригінал або нотаріально завірена копія документа, який підтверджує виготовлення товару підприємством-виробником;
- копія сертифікату якості (сертифікату відповідності) підприємства-виробника.
Датою виконання зобов`язань постачальника з постачання товару є дата затвердження замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) акта прийому поставленого товару (форма - додаток № 4 до договору). Зазначений акт затверджується замовником у термін не пізніше ніж п`ять днів від дати отримання військовою частиною НОМЕР_2 документів, які визначено у пункті 4.1 договору (п. 5.5 договору).
Сторонами у п. 11.6 договору передбачено, що постачальником внесено забезпечення виконання умов договору в розмірі 16 185,30 грн. Вид надання забезпечення виконання договору про закупівлю: гарантія (безвідклична, безумовна банківська гарантія, оформлена відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України від 15.12.2014 №639).
Як встановлено місцевим господарським судом, ПАТ «Банк «Михайлівський» надало Військовій частині НОМЕР_1 гарантійний лист від 18.09.2014 № 24-05-2560 «Гарантія забезпечення виконання договору про закупівлю № 306/09-Г» (далі - Гарантія/Гарантійний лист).
У Гарантійному листі визначено, що ПАТ «Банк «Михайлівський» (у тексті гарантії гарант) зобов`язується виплатити Військовій частині НОМЕР_1 (у тексті гарантії бенефіціар) будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що становить 16 185,30 грн літерний код валюти - UAH, після одержання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціара, у якій бенефіціар заявляє щодо невиконання або несвоєчасного виконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі та/або порушення якості (комплектності) та/або кількості товару.
Гарант в десятиденний строк з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара (з доданими до неї документами) розглядає та перевіряє її відповідність умовам даної Гарантії та перераховує на рахунок бенефіціара суму, яка визначена в цій Гарантії.
Гарант має право відмовити бенефіціарові, якщо вимога або додані до неї документи:
- не відповідають умовам Гарантії;
- подані гарантові по закінченні строку дії Гарантії.
Письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена на поштову адресу гаранта: 01001, м. Київ, провулок Рильський, буд. 10-12/3, разом з:
- копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал - ТОВ «Росінтек-Україна» не виконав свої зобов`язання за договором;
- карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Термін банківської гарантії до 31 січня 2015 року включно.
Зобов`язання гаранта за цією Гарантією припиняються, зокрема, закінченням строку, на який видана Гарантія.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач у строк, встановлений банківською гарантією, звернувся до відповідача з листом-вимогою № 350/129/138/3087/пс від 04.12.2014 про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 16 185,30 грн, відповідно до якого позивач зазначив, що ТОВ «Росінтек-Україна» не виконало взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 181/14 від 19.09.2014, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок щодо виплати позивачеві гарантії у розмірі 16 185,30 грн (а.с. 22).
До вказаної вимоги від 04.12.2014 № 350/129/138/3087/пс позивачем додано наступні документи: 1) засвідчена копія повідомлення № 350/129/138/2113/пс; 2) засвідчена копія доповіді про порушення строків постачання; 3) засвідчена копія картки із зразками підписів; 4) засвідчена копія гарантії.
За результатами розгляду вимоги позивача відповідачем листом від 19.12.2014 №24-02-4944 відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, у зв`язку з ненаданням усіх належних чином оформлених документів, передбачених гарантією, а саме: 1) картки зі зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копії документів, посвідчені бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором закупівлі, яким крім іншого є: договір від 19.09.2014 №181/14, що повинен містити предмет, який відповідає умовам гарантії та строки виконання поставки товарів, що є простроченими, як вказано у вимозі (а.с. 24).
З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2015 позивач повторно звернувся до відповідача з листом-вимогою № 350/129/138/125/пс від 20.01.2015 про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 16 185,30 грн, до якого додав: 1) лист Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи; 2) засвідчену копію договору від 19.09.2014 №181/14 (а.с. 23).
За наслідками розгляду відповідачем повторної вимоги позивача, гарант у своєму листі від 03.02.2015 № 24-05-1556 зазначив, що бенефіціар не дотримався умов Гарантії та не надав банку всіх належним чином оформлених документів, передбачених Гарантією, а саме: 1) картку із зразками підпису посадової особи бенефіціара (оригінал), що підписала вимогу, посвідчену нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копії документів, посвідчених бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором (а.с. 25).
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства України та гарантійного листа 18.09.2014 № 24-05-2560 не виконано взяті на себе гарантійні зобов`язання щодо виплати позивачу 16 185,30 грн гарантії забезпечення виконання ТОВ «Росінтек-Україна» договору про закупівлю від 19.09.2014 №181/14.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач наголошував на тому, що до вимог про виплату грошової суми позивачем були додані документи, які не відповідають умовам Гарантії, а тому підстави для проведення виплат, в межах гарантованої суми, відсутні.
При цьому, відповідач звернув увагу на те, що з 13.07.2016 в ПАТ «Банк «Михайлівський» розпочато процедуру ліквідації банку, а тому задоволення вимог в ліквідаційній процедурі можливо лише за наслідками розгляду заяви про задоволення вимог кредиторів, а отже, позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки у банка відсутні правові механізми для виплати коштів кредитору окрім, як після задоволення вимог кредиторів та проведення таких виплат у порядку черговості.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено і документально не підтверджено того факту, що ним було додано до своїх вимог документи, передбачені Гарантійним листом та необхідні для задоволення гарантом вимог бенефіціара, зокрема, оригіналу картки із зразками підписів; а також факту наявності прострочення принципалом зобов`язання за договором закупівлі, в той час, як згідно з угодою від 30.12.2014 № 1, зобов`язання у принципала перед бенефіціаром за договором закупівлі відсутнє.
Крім того, оскільки на відповідача поширюються обмеження Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд першої інстанції дійшов висновку, що від часу запровадження в ПАТ «Банк Михайлівський» тимчасової адміністрації вимоги позивача не можуть бути задоволені.
В апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що факт невиконання ТОВ «Росінтек-Україна» своїх зобов`язань за договором про закупівлю від 19.09.2014 №181/14 підтверджується наказом Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі №910/21233/15, відповідно до якого повинно бути стягнуто з ТОВ «Росінтек-Україна» на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню у розмірі 45 318,84 грн та 113 297,10 грн штрафу.
Також апелянт вказує на те, що ним було додано до своїх вимог про виплату грошової суми усі необхідні документи, зокрема, належним чином засвідчену копію картки зі зразками підпису посадової особи, що підписала вимогу.
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2017 визнано протиправними та скасовано рішення Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк «Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування від 23.05.2016 №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Михайлівський», рішення Правління НБУ від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський»» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування винесено № 1213 від 12.07.2016.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апелянта вважає безпідставними та такими, що не спростовують висновків місцевого господарського суду, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з положеннями ст.ст. 546, 560, 561, 566 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією. За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. Однак у разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.
Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.
У розділі І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, (далі - Положення) визначено, що гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Частинами 1, 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Право гаранта на відмову в задоволенні вимоги кредитора встановлено ст. 565 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1 якої гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.
Отже, з умов Гарантійного листа та вказаних приписів законодавства вбачається, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 № 3-63гс11.
Як вбачається з матеріалів справи обидва звернення позивача до відповідача з листами-вимогами про сплату забезпечення виконання договору здійснені ним у межах строку дії гарантії, однак, сторони не дійшли згоди щодо відповідності доданих позивачем документів умовам гарантії.
Так, умовами Гарантії від 18.09.2014 № 24-05-2560 визначено, що письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена на адресу гаранта разом з копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал - ТОВ «Росінтек-Україна» не виконав свої зобов`язання за договором та карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
На переконання колегії суддів, виходячи з того, яким чином сформульовано вказані умови Гарантії (зазначення про копії щодо документів, які підтверджують невиконання зобов`язань принципалом, та без відповідного зазначення про копію картки зі зразками підпису), останніми встановлено, що картка зі зразками підпису посадової особи бенефіціара надається бенефіціаром гарантові у вигляді оригіналу, який має бути посвідчений нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Однак, як було встановлено місцевим господарським судом, в додатках до вимоги від 04.12.2014 № 350/129/138/3087/пс зазначено про надання завіреної копії картки зі зразками підписів.
З огляду на необхідність повного з`ясування усіх обставин справи, та з урахуванням пояснень представника відповідача, який зазначив, що судом першої інстанції здійснювався огляд тих документів, які надсилались позивачем разом з вимогами про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю, апеляційним господарським судом було зобов`язано відповідача надати до матеріалів справи відповідні копії таких пакетів документів.
Так, з наданої відповідачем копії пакету документів, який був надісланий позивачем разом з вимогою № 350/129/138/3087/пс від 04.12.2014 вбачається, що останній було надано у прошитому та пронумерованому вигляді на 4 аркушах, до яких входили копія повідомлення № 350/129/138/3087/пс, копія картки із зразками підписів та відбитка печатки, копія доповіді про порушення строків постачання, копія гарантії (а.с. 137-141).
Вказаний пакет документів було засвідчено у відповідності до вимог п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, а саме, відміткою про засвідчення копії документа, складеної зі слів "Згідно з оригіналом", секретарем ККТ Військової частини НОМЕР_1 Ю.М. Мартенюк 04.12.2014.
Однак, посилання позивача на ту обставину, що картка із зразками підпису посадової особи, що підписала вимогу засвідчена належним чином згідно з вимогами п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 та п. 2.9.22 наказу Генерального штабу Збройних Сил України № 200 від 16.09.2013, колегією суддів відхиляються, оскільки гарантією передбачено надання саме оригіналу такої картки, а вказані норми регулюють засвідчення копій документів.
Як вбачається з переліку додатків доданих до листа-вимоги № 350/129/138/125/пс від 20.01.2015 про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 16 185,30 грн, позивачем додано лише лист Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи та засвідчену копію договору від 19.09.2014 №181/14.
При цьому, з наданої відповідачем копії пакету документів, який було додано до вимоги № 350/129/138/125/пс від 20.01.2015, вбачається, що до даної вимоги була додана завірена начальником відділу Сорокою Ю.А. картка із зразками підписів та відбитка печатки з відміткою про засвідчення копії документа, складеної зі слів "Згідно з оригіналом", однак, без зазначення дати (а.с. 143).
Враховуючи, що і до другої вимоги не було додано оригіналу картки із зразками підпису посадової особи, що підписала вимогу, який має бути посвідчений нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем при зверненні до відповідача з вимогами про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю було порушено правила, встановлені частиною 2 статті 563 Цивільного кодексу України, та умови гарантійного листа, а саме, не додано усіх необхідних документів, вказаних у Гарантії.
Щодо надання визначених гарантією копій засвідчених бенефіціаром відповідних документів, які підтверджують, що принципал не виконав свої зобов`язання за договором, колегія суддів зазначає наступне.
З вищевказаних вимог позивача, а саме, з додатків до них, вбачається, що до вимоги від 04.12.2014 № 350/129/138/3087пс позивачем було додано, зокрема, завірену копію повідомлення № 350/129/138/2113/пс, завірену копію доповіді про порушення строків постачання, а до вимоги від 20.01.2015 № 350/129/138/125 - завірену копію договору про закупівлю товарів за державні кошти № 181/14 від 19.09.2014.
Водночас, в зазначених додатках та в матеріалах справи відсутні докази надсилання повідомлення № 350/129/138/2113/пс від 24.09.2014 про готовність до виконання умов договору на адресу принципала, та, відповідно, отримання його останнім, що є суттєвим для встановлення обставин невиконання зобов`язань за договором з огляду на те, що умовами договору та специфікацією до договору сторони погодили, що товар постачається в термін до 01.12.2014 та після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі товару.
На переконання колегії суддів, додані позивачем до вимоги від 04.12.2014 № 350/129/138/3087/пс завірена копія повідомлення № 350/129/138/2113/пс та завірена копія доповіді про порушення строків постачання не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України, якими можна підтвердити, що строк виконання зобов`язання настав та принципал не виконав свої зобов`язання за договором.
При цьому, доводи апелянта, який стверджує, що факт невиконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі підтверджується наказом Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у справі №910/21233/15, відповідно до якого з ТОВ «Росінтек-Україна» на користь Військової частини НОМЕР_1 має бути стягнуто 45 318,84 грн пені та 113 297,10 грн штрафу, не спростовують обставин про невідповідність доданих до вимоги документів умовам гарантії, оскільки такий наказ датований пізніше дати пред`явлення вимог і до останніх він не додавався.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було надано гаранту документів, надання яких передбачено гарантією, що, в свою чергу свідчить про правомірність його відмови в задоволенні вимог про сплату коштів за гарантією, оскільки таке право гаранта передбачене як ст. 565 Цивільного кодексу України, так і умовами гарантії.
Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
При цьому, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено і документально не підтверджено того факту, що ним було додано до своїх вимог ті документи, які передбачені Гарантійним листом та необхідні для задоволення гарантом вимог бенефіціара, зокрема, оригіналу картки із зразками підписів та документів на підтвердження факту наявності прострочення принципалом зобов`язання за договором закупівлі.
Оскільки позовні вимоги про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції є похідними від вимоги про стягнення основної суми боргу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в їх задоволенні.
Водночас, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта про визнання протиправними та скасування постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2017 рішення Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк «Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування від 23.05.2016 №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Михайлівський», рішення Правління НБУ від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський»» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування винесено № 1213 від 12.07.2016, не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7128/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.
Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7128/17 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7128/17 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 910/7128/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук