КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа№ 910/7674/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання - Вага В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2017

у справі № 910/7674/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_6

від відповідача: Шкута Р.І.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в якому, посилаючись на односторонню зміну відповідачем умов зобов'язань за кредитним договором від 25.06.2008 № 010/01-04/08-384, просила суд визнати дії ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" щодо розпорядження кредитними коштами у сумі 68 042,00 дол. США шляхом конвертації їх у національну валюту гривні на суму 307 890,05 грн. по курсу 4,525 грн. неправомірними; зобов'язати ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору № 010/01-04/08-384 від 25.06.2008 та перевести в національну валюту України - гривню.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7674/17 в задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на його безпідставність.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/7674/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7674/17 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 18.09.2017.

Разом із апеляційною скаргою позивачем подано клопотання про призначення у справі № 910/7674/17 фінансово-економічної експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо суті фінансової операції, проведеної банком 01.07.2008 за меморіальним ордером № 1; щодо підтвердження даними аналітичного та синтетичного обліку операції перерахування з позичкового рахунку та транзитний рахунок суми кредиту, операції з продажу кредиту на міжбанківському валютному ринку та за яким курсом, операції перерахування з транзитного рахунку на поточний національної валюти, а також з'ясування, яка саме фінансова операція за даними аналітичного та синтетичного обліку є операцією з видачі кредиту та чи відповідає умовам кредитного договору від 25.06.2008 № 010/01-04/08-384 та вимогам нормативно-правових актів фінансова операція/операції наслідком яких є зміна валюти кредиту з іноземної валюти в доларах США на національну валюту - гривню. Позивач також просив на вирішення експерта поставити питання про дійсну, реальну суму заборгованості ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором від 25.06.2008 № 010/01-04/08-384.

Крім того до апеляційної скарги додано клопотання про витребування у Національного банку України інформації про заявку відповідача чи його Миколаївської дирекції на участь 01.07.2008 на міжбанківському валютному ринку України для продажу валюти США (чи була включена валюта у сумі 68 042 дол. США до заявки, чи була укладена угода на підставі цієї заявки, о котрій годині і за яким курсом), інформацію про рух коштів на кореспондентських рахунках Миколаївської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", а також інформацію про обороти та відображення у щоденній звітності дирекції операцій з видачі кредиту ФОП ОСОБА_2

До початку судового засідання 18.09.2017 від представника ФОП ОСОБА_2 надійшло клопотання про витребування у відповідача у Державної служби фінансового моніторингу України інформації про те, чи була зареєстрована 01.07.2008 ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" або Миколаївською обласною дирекцією банку фінансова операція про продаж 01.07.2008 на міжбанківському валютному ринку України 68 042 дол. США на підставі відповідної заяви ОСОБА_2 від 01.07.2008.

Також до початку судового засідання представником ФОП ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/7674/17 до закінчення розгляду іншої справи № 915/1715/15, на факти, встановлені у якій, є посилання в оскаржуваному рішенні господарського суду міста Києва від 26.07.2017.

18.09.2017 від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" надійшов відзив, в якому відповідач просив залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7674/14, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 без задоволення з огляду на її безпідставність.

В судовому засіданні 18.09.2017 представник скаржника підтримала всі заявлені клопотання та просила їх задовольнити.

Представник відповідача просив суд залишити заявлені клопотання без задоволення, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на недоведеність відповідачем належного виконання умов кредитного договору від 25.06.2008 № 010/01-04/08-384, не заперечуючи, при цьому факт надходження позичених у банку коштів на свій поточний рахунок у гривні та часткового погашення своїх зобов'язань за кредитом відповідно до вказаного кредитного договору.

Представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив, вказавши, що зобов'язання банку за кредитним договором виконані перерахуванням на позичковий рахунок позичальника 01.07.2008 згідно із п. 1.1.6 договору. За заявою ФОП ОСОБА_2, як пояснив представник відповідача, позичені у доларах США кошти перераховано на транзитний рахунок банку з метою продажу на міжбанківському валютному ринку з подальшим зарахуванням у гривні на власний поточний рахунок позивача.

Колегія суддів відхилила клопотання представника ФОП ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 910/7674/17 до закінчення розгляду іншої справи № 915/1715/15, оскільки ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.08.2017 було лише прийнято до розгляду заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Миколаївської області від 25.11.2015, доказів втрати чинності яким суду не надано. Крім того скаржник не зазначив, які саме необхідні для вирішення даного спору обставини будуть встановлені господарським судом Миколаївської області в результаті розгляду вказаної заяви, не обґрунтував їх значення для розгляду апеляційної скарги та неможливість їх встановлення апеляційним судом при самостійній оцінці наявних у справі доказів. Частина перша ст. 79 ГПК України надає право господарському суду зупинити провадження у справі тільки в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 112 ГПК України, може бути підставою для перегляду останнього за нововиявленими обставинами, а не скасування його в апеляційному порядку згідно із ст. 104 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 101 ГПК України, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Зокрема, така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено.

Згідно із ч. 1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК України. Положення розділів I - XI ГПК України мають загальний характер і можуть застосовуватись апеляційним судом з урахуванням конкретних обставин, оскільки під час розгляду справи в апеляційній інстанції суд відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України повторно розглядає справу та згідно із ст. 103 ГПК України має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

У постанові від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Колегія суддів відхилила клопотання скаржника про витребування доказів з огляду на їх невмотивованість. Скаржником не доведено, що інформація, про витребування якої у Національного банку України та Державної служби фінансового моніторингу України заявлено ФОП ОСОБА_2, містить фактичні дані стосовно обставин, які входять до предмета доказування у спорі про виконання банком зобов'язань перед позичальником за кредитним договором, а не лише фактичні дані про взаємовідносини банку з третіми особами (не сторонами кредитного договору) з приводу дотримання банком вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, дотримання банком правил проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, порядку здійснення операцій в іноземній валюті, валютного контролю регулятора за банками.

Колегія суддів також відхилила клопотання позивача про призначення фінансово-економічної експертизи як безпідставне, оскільки скаржник не обґрунтував, що ставить перед експертом ряд питань, вирішення яких спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування саме у даній справі, зокрема з приводу відображення у бухгалтерському обліку банку тих чи інших банківських операцій та щодо суми заборгованості ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором № 010/01-04/08-384 від 25.06.2008, та що висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування обставин виконання сторонами договору. Крім того, скаржник ставить перед експертом ряд правових питань, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

У постанові від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" пленум Вищого господарського суду звернув увагу судів на неприпустиміть ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі. Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Спір у даній справі виник у правовідносинах, що склались між позичальником та банком з приводу виконання банком зобов'язань за кредитним договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено місцевим господарським судом та свідчать матеріали справи, 25.06.2008 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № 010/01-04/08-384 "Інвестиційний кредит суб'єктам Мікро та Малого бізнесу (на придбання обладнання тощо)", умовами якого передбачено, що кредитор з 25.06.2008 надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суми кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначні цим договором. Кредит позичальнику надається на наступних умовах:

Кредитний ліміт - 68 042,00 дол. США (п. 1.1.1 договору).

Кредит у сумі 68 042,00 дол. США призначений на фінансування інвестиційних витрат, а саме: проведення поточного ремонту території кафе-сауни "Венеція": придбання меблів, побутової техніки (п. 1.1.2 договору).

Дата остаточного погашення кредиту - 18.06.2018 (п. 1.1.4 договору).

Строк користування кредитом - 120 місяців (п. 1.1.5 договору).

Процентна ставка: 15,5 % річних (п. 1.2.1 договору).

Розмір та строки сплати щомісячного платежу визначаються графіком кредиту та сплати інших платежів (додаток № 1 до цього договору) (п. 1.3.2 договору).

Згідно із п. 1.4 договору видача кредиту - це операція перерахування кредитних коштів кредитором з позичкового рахунку позичальника. Датою видачі кредиту вважається дата першого списання коштів з позичкового рахунку позичальника. Невідновлювальна кредитна лінія - це спосіб видачі кредиту частинами (траншами), при якому сума наданих траншів не може перевищувати кредитний ліміт за договором. Тобто, після отримання позичальником будь-якої кількості траншів, загальна сума яких досягнула розміру ліміту кредитування, подальша видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом протягом строку дії договору.

Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, повернення та сплати за користування (п. 1.5 договору).

Порядок надання кредиту сторони погодили у ст. 4 договору.

Так, п. 4.1 договору визначено, що обов'язковою умовою надання кредиту позичальнику є:

4.1.1. наявність поточного рахунку у кредитора.

4.1.2. сплата комісії згідно з п. 1.3.1 цього договору, укладання договорів забезпечення, передбачених п. 1.1.3 цього договору, та укладання договорів страхування відповідно до п.п. 1.3.4, 9.3 цього договору.

У п. 4.2 договору погоджено, що на умовах цього договору, після виконання позичальником обов'язкових умов, вказаних в п. 4.1 цього договору, кредитор на підставі письмової заяви позичальника, зобов'язується надавати кредитні кошти з позичкового рахунку шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок постачальника № ___________ згідно цільового призначення.

Пунктом 1.1.6 договору передбачено позичковий рахунок для обліку заборгованості позичальника за кредитом.

Згідно із п. 5.1 договору позичальник здійснює погашення частини кредиту щомісячними платежами, розміри та строки сплати яких визначаються графіком погашення заборгованості (Додаток № 1 до цього договору), починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено видачу кредитних коштів або закінчено термін відстрочки сплати основної суми боргу.

Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів на рахунки кредитора для погашення кредиту (п. 1.1.6 договору) та процентів (п. 1.1.7 договору) у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту шляхом перерахування коштів платіжним дорученням з будь-якого поточного рахунку позичальника (п. 5.2 договору).

У п. 5.8 договору сторони погодили, що всі платежі позичальника щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за кредитом повинні здійснюватись у валюті, що відповідає валюті кредиту. Комісії, пені та штрафи за цим договором розраховуються в валюті кредиту.

Відповідно до п. 12.7 договору при отриманні кредиту позичальник гарантував, що умови цього договору зрозумілі позичальнику, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник свідчить, що всі ризики, пов'язані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладенні цього договору, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього договору, а також для невиконання позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором (п. 12.3 договору).

Згідно із п. 14.1 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і дії до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього договору зобов'язань. Розірвання та зміна цього договору в односторонньому порядку не допускається, крім випадків, прямо передбачених цим договором та/або чинним законодавством (п. 14.2 договору).

Додатком № 1 до кредитного договору № 010/01-04/08-384 від 25.06.2008 сторони погодили графік платежів (сума, дол. США).

У подальшому до кредитного договору сторонами вносилися зміни і доповнення додатковими угодами.

Так, додатковою угодою № 010/01-04/08-384/2 від 30.03.2010 сторонами, поряд з іншим, зафіксовано суму фактичної заборгованості за сумою кредиту, яка становила 60 901,25 дол. США, прострочену заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав - 13 195,65 доларів США; збільшено на суму 10 715,84 дол. США заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами фактичну заборгованість за сумою кредиту, яку узгоджено в сумі 71 617,09 дол. США, а також надано позичальнику "кредитні канікули" на період 30.03 - 29.09.2010, а саме, звільнено її від сплати щомісячних платежів по сплаті суми кредиту на вказаний період (пп. 1.2, 1.3, 2.1 - 2.3 додаткової угоди). Підписано нову редакцію Додатку № 1 до кредитного договору.

Додатковою угодою № 010/01-04/08-384/3 від 31.03.2010 сторони узгодили фактичну кредитну заборгованість у сумі 71 617 дол. США, позичальнику надано "кредитні канікули по сплаті процентів", зокрема, тимчасово, у період 30.03 - 29.09.2010 включно, сторони домовились здійснювати облік 50 % від розміру щомісячного платежу за відсотками на додатковому рахунку нарахованих процентів та змінити строк сплати позичальником даної частини щомісячного платежу по процентах не пізніше останнього робочого дня дії кредитних канікул по сплаті відсотків.

На наступний день після закінчення періоду дії кредитних канікул по сплаті відсотків фактична заборгованість за сумою кредиту на дату закінчення терміну дії кредитних канікул збільшується на суму нарахованих відсотків на додатковому рахунку, якщо позичальник не сплатить її протягом дії кредитних канікул. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику (п.п. 1, 4, 5, 7.5, 8 додаткової угоди).

31.03.2010 було підписано нову редакцію Додатку № 1 до кредитного договору.

Додатковою угодою № 010/01-04/08-384/4 від 28.12.2010 сторони дійшли згоди про реструктуризацію існуючої заборгованості. Сторони узгодили, зокрема, виклали у новій редакції:

Кредитний ліміт - 74 707,96 дол. США (п. 1.1.1 договору).

Дата остаточного погашення кредиту - 16.06.2018 (п. 1.1.4 договору).

Процентна ставка: 15,5 % річних (п. 1.2.1 договору).

Пільгова процентна ставка: 8,31 % річних (п. 1.2.2 договору).

Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Позичальнику надаються кредитні канікули з встановленням пільгової відсоткової ставки у розмірі 8,31% річних на період 28.12.2010 - 29.03.2011. На період дії кредитних канікул розмір щомісячного платежу по сплаті кредиту встановлено у сумі 100 дол. США.

Підписано нову редакцію Додатку № 1 до кредитного договору - Графік повернення кредиту та сплати інших платежів (у дол. США).

На час розгляду даного спору кредитний договір від 25.06.2008 № 010/01-04/08-384 з наступними змінами є чинним.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (ст.ст. 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 180, 345 ГК України).

Стаття 1056 ЦК України передбачає право відмови від надання або одержання кредиту. Так, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право також відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України вказує на недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Колегія суддів зазначає, що умовами кредитного договору від 25.06.2008 № 010/01-04/08-384, зокрема п.п. 1.1.6, 1.1.7, 5.2, 5.8 сторони погодили, що облік заборгованості позичальника за кредитом та процентів, всіх платежів позичальника щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за кредитом, а також комісії, пені та штрафи повинні здійснюватись у валюті, що відповідає валюті кредиту, яка відповідно до п. 1.1.1 договору є доларом США.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Таким чином, вимога позивача про зобов'язання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору № 010/01-04/08-384 від 25.06.2008 та перевести в національну валюту України - гривню, не може бути задоволена, оскільки не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та суперечить вищезазначеним положенням чинного законодавства.

Щодо вимоги позивача визнати дії ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" щодо розпорядження кредитними коштами у сумі 68 042,00 дол. США шляхом конвертації їх у національну валюту гривні на суму 307 890,05 грн. по курсу 4,525 грн. неправомірними, колегія суддів вказує на неналежний спосіб захисту обраний позивачем, оскільки саме лише визнання/невизнання певного факту не відновлює становища сторін договору, не змінює і не припиняє правовідношення.

Передбачений п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. У таких справах суд, по-перше, встановлює невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам, наприклад, рішення прийняте органом, який не мав на це законних повноважень; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Цей спосіб захисту прав за своїми правовими наслідками є тотожним визнанню права, оскільки не змінює правовідносин.

В даному випадку, на думку суду, позивач мав використати спосіб захисту цивільних прав направлений на зміну чи припинення існуючого правовідношення, наприклад, у зв'язку з порушенням його однією із сторін (ст.ст. 651, 652 ЦК України - для договірних зобов'язань). Саме цей спосіб, як зазначає Верховний Суду України у листі 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України", може застосовуватись у зобов'язальних відносинах у поєднанні з іншими способами захисту, наприклад стягненням збитків чи неустойки, або мати самостійне значення. В останньому випадку інтерес власника суб'єктивного права виражається в тому, щоб припинити порушення його права на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Пред'явлення позовів із цими способами захисту, як правило, пов'язується з невиконанням або неналежним виконанням стороною в договорі своїх обов'язків.

Керуючись ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до оцінки судом першої інстанції наданих відповідачем копій письмових доказів на предмет їх належності та допустимості, преюдиціальності обставин, встановлених рішеннями судів в інших справах, а також до оцінки судом першої інстанції правовідносин сторін з урахуванням положень чинного законодавства, що регулює правила проведення банківських операцій та порядок їх обліку, а тому відхиляються колегією суддів як безпідставні з урахуванням вищезазначеного.

Відповідно до абз. 6 п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 17.05.2011, не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7674/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7674/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Ю.Б. Михальська

В.Г. Суховий