ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа № 914/1161/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянув матеріали апеляційної скарги Львівської митниці Державної фіскальної служби, м. Львів від 28.07.2017 за вих. № 1051/13-70-10/16 (вх. № апеляційного суду 01-05/3753/17 від 03.08.2017)

на рішення господарського суду Львівської області від 20.07.2017(суддя Ділай У.І.)

у справі № 914/1161/17

за позовом: Стрийського міськрайонного центру зайнятості, м. Стрий, Львівська область

до відповідача: Львівської митниці Державної фіскальної служби, м. Львів

про: стягнення 31 414,01грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник згідно довіреності за вих. №711 від 27.06.2017;

від відповідача: ОСОБА_3 представник згідно довіреності № 1449/9/13-70-10 від 19.01.2017.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.07.2017(суддя Ділай У.І.) у справі № 914/1161/17 позов задоволено повністю, стягнуто з Львівської митниці ДФС (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ) на користь Стрийського міськрайонного центру зайнятості (82400, Львівська область, вул. 1-Листопада, 12, ідентифікаційний код 20786921) 31414,01 грн. надмірно виплачених коштів.

Не погоджуючись з рішенням суду, Відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20.07.2017 у справі № 914/1161/17 і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Скаржник посилається зокрема на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не врахував те, що Львівською митницею було доведено законність звільнення ОСОБА_4, адже постановою Львівського окружного адміністративного від 02.02.2016 у справі № 813/3596/14 адміністративний позов ОСОБА_4 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі залишено без розгляду.

Крім того, Скаржник вказує на те, що сторонами у даній справі не є субєкти підприємницької діяльності, а відтак суд повинен був припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У поданому суду відзиві на апеляційну скаргу за вих. № 366 від 11.08.2017 Позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, з підстав його правомірності та обґрунтованості.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 прийнято апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби, м. Львів від 28.07.2017 за вих. № 1051/13-70-10/16 (вх. № апеляційного суду 01-05/3753/17 від 03.08.2017) на рішення господарського суду Львівської області від 20.07.2017 у справі № 914/1161/17 та призначено до розгляду в судовому засіданні 14.08.2017 в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Кордюк Г.Т. та Матущака О.І.

У судових засіданнях уповноважені представники Сторін навели свої доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 19.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у них докази в сукупності з доводами апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників Сторін, судова колегія встановила наступне:

Як встановлено місцевим господарським судом, ОСОБА_4 звернувся 15.01.2014 до Стрийського міськрайонного центру зайнятості у пошуку роботи. Згідно поданої заяви від 15.01.2014 наказом №НТ140122 від 22.01.2014р. ОСОБА_4 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги з безробіття відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22, п. 1 ст.23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та п.2.1. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності.

Надалі ОСОБА_4 подано до центру зайнятості постанову Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/3596/14 від 21.07.2014 та копію наказу Державної фіскальної служби України від 17.09.2014 № 529-0 Про поновлення на посаді.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, наказом Державної фіскальної служби України від 17.09.2014 № 529-о скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 20.12.2013 № 3898-0 Про звільнення з роботи ОСОБА_4Р та поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника митного поста Стрий Львівської митниці Міндоходів з 20.12.2013.

Згідно з заявою ОСОБА_4 на підставі наказу Львівського ОЦЗ від 22.01.2014 № НТ140122 ОСОБА_4 надано статус безробітного з 15.01.2014 та призначено і розпочато виплату допомоги по безробіттю з 22.01.2014 (а.с. 10, 11,12).

Згідно наказу Львівського ОЦЗ від 24.09.2014 №НТ140924, ОСОБА_4 припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено його реєстрацію як безробітного у звязку з поновленням на роботі за рішенням суду.

Як вбачається з довідки Позивача, за період перебування на обліку з 22.01.2014 до 18.09.2014 ОСОБА_4 отримав допомогу по безробіттю в розмірі 31 414,01 грн. (а.с. 10).

У звязку з поновленням ОСОБА_4 на роботі за рішенням суду, Позивач звернувся до Відповідача з вимогою від 30.09.2014 за вих. № 1849/18, відповідно до якої просив протягом 15 календарних днів перерахувати на рахунок Львівського ОЦЗ 31 414,01 грн., які були сплачені ОСОБА_4 в якості допомоги по безробіттю (а.с. 20,21). Дана вимога була залишена Відповідачем без належного реагування.

Оскільки грошові кошти повернуті Львівською митницею ДФС не були, Позивач просить стягнути такі з Відповідача в судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 у справі 813/3596/14 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України № 3898-о від 20.12.2013 «Про звільнення ОСОБА_4Р.» та поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника митного поста Львівської митниці з 20.12.2013 (а.с. 15-19).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 у справі №876/8012/14 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2016 № К/800/54364/14 постанова Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 у справі № 813/3596/14 скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 52-53).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 у справі № 813/3596/14 адміністративний позов ОСОБА_4 до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України, Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі залишено без розгляду.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія керувалася наступним:

У відповідності до ст. 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (надалі Закон), загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи (ч. 1 ст. 6 Закону).

У відповідності до ч.1 ст.1, ч.1 ст.7 Закону, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, одним із видів такого забезпечення за Законом, зокрема, є: допомога по безробіттю.

Статус безробітного надається особі працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви (ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", п. 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198, далі по тексту - Порядок).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону, п. 37 підп. 1 Порядку, Центр зайнятості припиняє реєстрацію особи як безробітної та виплату їй допомоги по безробіттю, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 34 та ч. 4 ст. 35 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", якими передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону, фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким є Мостиський районний центр зайнятості (ч. 6 ст. 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", Положення про Державну службу зайнятості, затверджене Указом Президента України від 16.01.2013, Положення про Державну службу зайнятості, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 № 41 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 03.07.2015 № 697).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", до роботодавців, зокрема, належать: установи утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, та які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Наказом Державної фіскальної служби України від 20.12.2013 №3898-о ОСОБА_4 звільнений з роботи.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 у справі № 813/3596/14 адміністративний позов ОСОБА_4 до Львівської митниці Міндоходів, Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, якою адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 20.12.2013 № 3898-О, поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника митного поста Стрий Львівської митниці Міндоходів.

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку із звільненням з митного органу (припиненням державної служби), невиконанням постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 у справі № 813/3596/14 щодо поновлення на роботі, ОСОБА_4 22.01.2014 звернувся до Позивача з заявою про надання статусу безробітного, який був наданий йому 15.01.2014 та розпочато нарахування та виплату допомоги по безробіттю з 22.01.2014.

Наказом Державної фіскальної служби України від 17.09.2014 № 529-о поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника митного поста Стрий Львівської митниці Міндоходів з 20.12.2013.

В подальшому постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 у справі № 813/3596/14 було скасовано, однак, громадянин ОСОБА_4 продовжував працювати на посаді до 14.02.2015, що підтверджується копією листа № 5273/8/13-70-10 від 08.04.2016 (а.с. 57-58).

Отже, за обставинами справи, Позивач має право на відшкодування Відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному ОСОБА_4 у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Згідно з п. 2 ст. 31 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Положеннями статей 34, 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Із роботодавця утримуються незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Як зазначалося вище, у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 поновлено на посаді наказом Державної фіскальної служби України від 17.09.2014 № 529-о на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 у справі № 813/3596/14, наказом районного центру зайнятості від 24.09.2014 припинено реєстрацію ОСОБА_4 як безробітного, а також припинено йому виплату допомоги по безробіттю, яка виплачувалася йому з 22.01.2014 по 18.09.2014.

Таким чином, враховуючи те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 у справі № 813/3596/14 наказ Міністерства доходів і зборів України від 20.12.2013 № 3898-О про звільнення (припинення державної служби) ОСОБА_4 визнано протиправним та скасовано, при цьому цей наказ став підставою для втрати ОСОБА_4 заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підґрунтям для призначення та виплати йому допомоги по безробіттю, та беручи до уваги ст.ст. 34, 35 Закону, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов заявлений у даній справі є обґрунтованим та правомірним, а тому підлягає до задоволення.

Щодо посилань Скаржника, викладених в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає, що наказ Державної фіскальної служби України від 17.09.2014 № 529-о «Про поновлення на посаді» був виданий на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2014 у справі № 813/3596/14. При цьому, судова колегія вказує, що підставою для винесення Львівським окружним адміністративним судом ухвали від 02.02.2016 у справі № 813/3596/14, якою адміністративний позов ОСОБА_4 до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України, Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі залишено без розгляду стало прийняття Державною фіскальною службою України наказу від 17.09.2014 № 529-о «Про поновлення ОСОБА_4 на посаді».

Стосовно доводів Апелянта про те, що сторонами у даній справі не є субєкти підприємницької діяльності, а відтак суд повинен був припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатись також державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені, невизнані або оспорюються.

За приписами ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у т.ч. щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Спір про стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг не є публічно-правовим, оскільки виник за участю субєкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, а тому справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (постанова Верховного Суду України від 20.09.2016 справа № 21-770а16).

У відповідності до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, Апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби, м. Львів від 28.07.2017 за вих. № 1051/13-70-10/16 (вх. № апеляційного суду 01-05/3753/17 від 03.08.2017) залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 20.07.2017 у справі № 914/1161/17- без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 20.09.2017.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Судді Г.Т.Кордюк

ОСОБА_1