ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Справа № 910/3317/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіВладимиренко С.В. - доповідача,
суддівДемидової А.М.,
Шевчук С.Р.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року
та рішеннягосподарського суду міста Києва від 05.04.2017 року
у справі№ 910/3317/17 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування"
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"
простягнення 877 820,54 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явились

відповідача - не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" про стягнення 3% річних в сумі 87 548,91 грн. та 790271,63 грн. інфляційних втрат, право на стягнення яких виникло внаслідок прострочення виконання зобов'язань за договорами, що підтверджено судовими рішеннями у справах № 908/3995/15, № 908/1098/16, № 908/1466/16, № 908/1527/16. Відповідач, в свою чергу, просив суд першої інстанції застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року у даній справі (суддя Чебикіна С.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року (у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів: Сухового В.Г., Чорної Л.В.), позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" 3 % річних в сумі 87 548,91 грн., 790 271,63 грн. інфляційних втрат та 13 167,31 грн. судового збору.

В касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" просить скасувати рішення і постанову господарських судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів касаційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та заслухавши суддю-доповідача у даній справі, перевіривши матеріали справи, надану судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 року у справі №908/3995/15 стягнуто з Державного підприємства матеріально - технічного забезпечення "Укрзалізничпостач" на користь Tовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машино будування" 460 377 грн. основного боргу, 28 474 грн. пені, 13168,04 грн. 3% річних, 246 210,99 грн. інфляційних витрат та 14 964,60 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.06.2016 року у справі №908/1098/16 стягнуто з Державного підприємства матеріально - технічного забезпечення "Укрзалізничпостач" на користь Tовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машино будування" 631 932,06 грн. основного боргу, 36357,74 грн. 3% річних, 406 964,25 грн. інфляційних витрат та 16 128,78 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.06.2016 року у справі №908/1466/16 стягнуто з Державного підприємства матеріально - технічного забезпечення "Укрзалізничпостач" на користь Tовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машино будування" 2 763 094,40 грн. основного боргу, 165301,69 грн. 3% річних, 1 824 975,50 грн. інфляційних витрат та 71 300,32 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.07.2016 року у справі №908/1527/16 стягнуто з Державного підприємства матеріально - технічного забезпечення "Укрзалізничпостач" на користь Tовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машино будування" 69 168,04 грн. основного боргу, 3 835,67 грн. 3% річних, 43437,53 грн. інфляційних витрат та 1 746,62 грн. судового збору.

В силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми боргу, стягнуті з відповідача за рішеннями господарського суду у справах № 908/3995/15, № 908/1098/16, №908/1466/16, №908/1527/16, які виконано останнім у примусовому порядку лише 21.03.2016 року, 26.01.2017 року, 01.02.2017 року (банківські виписки наявні у справі). При цьому, заявлені на підставі статті 625 Цивільного кодексу України грошові кошти позивач просить стягнути з відповідача за періоди, які не розглянуто за вищевказаними судовими рішеннями, по дати зарахування на рахунок позивача суми основного боргу.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позову, послався на вищезазначені банківські виписки і вказав, що розрахунок похідних вимог, здійснений позивачем за судовими рішеннями у справах № 908/3995/15, № 908/1098/16, №908/1466/16, №908/1527/16, є невірним, оскільки не враховано періодів погашення боргу.

Місцевий господарський суд, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідив всі суттєві обставини справи, згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України правильно вказав про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що відповідає приписам статей 256, 257, 260, 261, 264, 625 Цивільного кодексу України, роз'ясненням, викладеним у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а також у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Так, при вирішенні даного спору судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 3% річних у загальному розмірі 87 548,91 грн. та інфляційних втрат в загальній сумі 790271,63 грн. за рішеннями судів:

- у справі № 908/3995/15, яка складається з 3 % річних за період прострочення з 19.06.2014 року по 17.03.2016 року в сумі 10 978,62 грн. та інфляційних втрат за період прострочення з червня 2014 року по березень 2016 року в сумі 35 600,93 грн., в той час як борг погашено 18.03.2016 року;

- у справі № 908/1098/16 - 3 % річних за період прострочення з 22.05.2014 року по 14.02.2017 року в сумі 36 357,74 грн. та інфляційних втрат за період прострочення з травня 2014 року по січень 2016 року в сумі 111 220,04 грн., в той час як борг погашено 26.01.2017 року;

- у справі № 908/1466/16 - 3 % річних за період прострочення з 14.04.2014 року по 01.02.2017 року в сумі 60 439,34 грн. та інфляційних втрат за період прострочення з травня 2014 року по лютий 2017 року в сумі 631 415,42 грн., в той час як борг погашено 02.02.2017 року;

- у справі № 908/1527/16 - 3 % річних за період прострочення з 17.06.2014 року по 25.01.2017 року в сумі 60 439,34 грн. та інфляційних втрат за період з липня 2014 року по лютий 2017 року в сумі 12 035,24 грн., в той час як борг погашено 26.01.2017 року.

Водночас, судами обгрунтовано спростовані посилання відповідача щодо невірності періодів нарахування заявлених сум, які перевірені господарськими судами та присуджено до стягнення заборгованість 3 % річні та інфляційні втрати, розраховані до дати погашення заборгованості згідно банківських виписок, за виключенням періодів, розглянутих за судовими рішеннями у справах № 908/3995/15, № 908/1098/16, № 908/1466/16, №908/1527/16.

Згідно роз'яснень, викладених в пунктах 5.4., 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною 2 статті 625 названого Кодексу. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України ). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Також судами попередніх інстанцій враховано приписи статті 599 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 цього ж Кодексу.

Відтак, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, дійшов вірного висновку щодо підставності застосування до відповідача приписів статті 625 Цивільного кодексу України шляхом покладення на нього обов'язку по сплаті 3% річних та інфляційних втрат у заявлених розмірах.

Також обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності обставин пропуску позивачем строку позовної давності про стягнення інфляційних втрат та процентів річних, яка є перерваною на підставі статті 264 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зазначена стаття встановлює підстави, за наявності яких починається новий перебіг строку позовної давності, незалежно від строку, який сплив до часу виникнення цих обставин, за умови, якщо до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності. Норма частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України визначає підставою для переривання перебігу позовної давності, зокрема, пред'явлення позову до одного із кількох боржників. Крім того, перебіг позовної давності переривається пред'явленням позову, якщо предметом цього позову є лише частина вимоги. З цього випливає можливість подовження строку позовної давності шляхом пред'явлення позову лише щодо частини вимоги, якщо за характером відповідного зобов'язання припускається можливість виокремлення такої частини. При цьому, частиною вимоги може бути вимога про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за грошовим зобов'язанням (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України), які є складовою частиною основного боргу, а також сплата неустойки (штрафу, пені), якщо вони передбачені законом або договором.

Крім того, за роз'ясненнями, викладеними в абзаці 1 пункту 5.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 Цивільного кодексу України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 Цивільного кодексу України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Як зазначалось вище, позивач звертався до суду з позовами про захист свого права та охоронюваного законом інтересу шляхом стягнення, крім сум основного боргу, й інфляційних втрат і 3 % річних, а тому висновок господарських судів попередніх інстанцій про переривання строку позовної давності відповідає вимогам закону.

Доводи касаційної скарги відхиляються судовою колегією, оскільки не підтверджені матеріалами справи та належними доказами в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, зводяться до довільного тлумачення скаржником норм законодавства та не спростовують законних і обгрунтованих висновків місцевого й апеляційного господарських судів.

Таким чином, під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного й об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої й апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року у справі № 910/3317/17 залишити без змін.

Головуючий суддяС.В. Владимиренко
СуддіА.М. Демидова
С.Р. Шевчук