ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Справа № 916/683/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Могил С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДепартамента комунальної власності Одеської міської влади
на ухвалуОдеського апеляційного господарського суду від 13.05.17
у справі№916/683/16
господарського судуОдеської області
за позовомДепартамента комунальної власності Одеської міської влади
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
провиселення
за участю представників від:
позивачане з'явилися, були належно повідомлені,
відповідачане з'явилися, були належно повідомлені
В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.05.16 по справі №916/683/16 (суддя Гуляк Г.І.) зупинено провадження у справі №916/683/16 до вирішення взаємопов'язаної господарської справи №916/1262/16.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, позивач оскаржив її до апеляційної інстанції, подавши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Савицький Я.Ф., судді: Гладишева Т.Я., Головей В.М.) апеляційна скарга позивача повернута на підставі п.4 ч.1 ст.97 ГПК України, оскільки скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, а клопотання про відновлення цього строку не підлягає задоволенню, оскільки пропуск строку стався внаслідок безпідставного зволікання заявника з виконанням норм процесуального закону, дотримання яких є обов'язковим для всіх учасників господарського процесу і залежить виключно від їх добросовісності.

Не погоджуючись із ухвалою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив її скасувати, посилаючись на порушення апеляційним судом вимог процесуального законодавства, при цьому стверджує, що апеляційною інстанцією перешкоджаючи розгляду спору по суті, не сприяючи відновленню порушених прав та інтересів сторін та ефективному судовому захисту, позбавлено скаржника права доступу до справедливого судового розгляду спору по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, 23.05.16 була винесена ухвала, якою зупинено провадження у справі №916/683/16 до вирішення взаємопов'язаної господарської справи №916/1262/16 (а.с.58-59).

Скаржник, звернувся з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження з мотивів отримання повного тексту ухвали суду лише 10.04.17, після закінчення строку на апеляційне оскарження. Крім того, Департамент комунальної власності Одеської міської влади, аргументуючи клопотання, звернув увагу суду на те, що ознайомитися із повним текстом вищевказаної ухвали лише після отримання її нарочно 10.04.17.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк на звернення скаржником пропущений, а клопотання на його поновлення не заслуговує на увагу, оскільки судом першої інстанції оскаржувану ухвалу винесено 23.05.16 з її проголошенням у судовому засіданні, яке відбулося за участю представника позивача. Отже, представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради був обізнаний про наявність вказаної ухвали Господарського суду Одеської області ще 23.05.16, що, зокрема, підтверджується відповідними записами у протоколі судового засідання від 23.05.16.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки апеляційної інстанції вірними, а мотиви касаційної скарги не обґрунтованими, зважаючи на таке.

За вимогами ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватися всіма фундаментальними гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у провадженнях цих судів. Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

За приписами ст.93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом 10-ти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом 5-ти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом, а у разі, якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього кодексу.

Скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою з пропуском строку на оскарження, заявивши клопотання про відновлення строку на подачу скарги.

Обґрунтовуючи клопотання, позивач зазначив, що Департамент на теперішній час позбавлений можливості захистити свої права та повернути спірне майно, що є предметом розгляду даної справи по суті, до комунальної власності, адже відповідачем постійно вживаються дії з метою затягування даної справи - №916/683/16, шляхом подачі клопотань та їх задоволення місцевим судом через взаємопов'язані господарські справи №916/1262/16 та №916/56/17.

Позивач зазначив, що предметом розгляду господарської справи №916/1262/16 є вимоги ФО-П ОСОБА_4 до Департамента комунальної власності Одеської міської влади про визнання договору оренди пролонгованим на новий строк. А у справі №916/56/17 Департамент комунальної власності Одеської міської влади звернувся до ФО-П ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні вказаним орендним майном. Вказана справа, як і справа №916/683/16 ініціатором розгляду якої є Департамент - зупинені.

До того ж обґрунтовуючи свою позицію, скаржник зазначив, що станом на теперішній час договірні відносини між сторонами відсутні, оскільки вони припинилися у момент набрання законної сили рішення господарського суду Одеської області від 04.02.13 по справі №5017/3444/2012. Вказаний факт преюдиційно встановлений у зазначеній справі і не підлягає встановленню повторно на підставі вимог ст.35 ГПК України під час розгляду даної справи.

Проте, строки розгляду даної справи (№916/683/16), а також господарської справи №916/56/17 штучно затягуються, на думку скаржника зловживанням процесуальними правами ФО-П ОСОБА_4, що є неприпустимим з огляду вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відмовляючи у відновленні пропущеного строку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржник мав можливість вчасного подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Одеської області від 23.05.16, бо вона залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів не знайшла.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, зокрема, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Скаржник звернувся до суду з пропуском строку на апеляційне оскарження при тому, що мотиви клопотання про поновлення строку є необґрунтованими.

Так, в обґрунтування прийняття скарги до провадження, скаржник послався на те, що ухвала про зупинення від 23.05.16 отримана ним лише 10.04.17. Проте, судом апеляційної інстанції правомірно не прийняті до уваги такі обґрунтування пропуску строку, оскільки ці посилання позивача не можуть бути розцінені судом як мотивоване клопотання про відновлення пропущеного строку для подачі апеляційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає слушними також висновки апеляційної інстанції про те, що строк оскарження у даному випадку вираховується з моменту підписання повного тексту ухвали, тобто 23.05.15. А тому, твердження позивача про наявність істотних підстав, які перешкоджали вчасному зверненню для оскарження зазначеної ухвали є необґрунтованим та неправомірними.

Суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника також на те, що вимоги ст.87 ГПК України зобов'язують суд надсилати рішення та ухвали сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь у судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Зважаючи на те, що представник позивача був присутній у судовому засіданні та був обізнаний про результат судового розгляду, посилання скаржника про неотримання вчасно повного тексту ухвали, та відповідно неможливість вчасного оскарження судового акта, спростовуються нормами чинного процесуального законодавства.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувана ухвала Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.17 у справі прийнята з дотриманням норм процесуального права, правомірно повернута позивачу, доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим відсутні підстави для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департамента комунальної власності Одеської міської влади залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.17 у справі №916/683/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

С. К. Могил