ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017 р. Справа №917/1029/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Полімет", вул. Піски,34, м. Хорол, 37800

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промактив", АДРЕСА_1, 36028

про стягнення 7118,23 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.06.2017 р.

від відповідача: не з'явилися

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Полімет" про визнання договору купівлі-продажу від 24.04.2017 р. укладений між ТОВ "Промактив" та ТОВ "Полтава-полімет" дійсним та визнання за ТОВ "Промактив" права власності на нерухоме майно (нежитлове приміщення) за адресою Полтавська область, м. Хорол, вул.Вокзальна, 39а загальною площею 104,7 кв. м.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився. Ухвала суду від 20.07.2017 р. про порушення провадження у справі, направлена відповідачу за адресою зазначеною в позові та на веб-сайті з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду з відміткою поштової установи: "За закінченням встановленого строку зберігання". Товариством було отримано ухвалу Господарського суду Полтавської області від 29.06.2017 р. та копію позовної заяви з додатками про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, що подана до нас ТОВ Полтава-Полімет.

У відзиві відповідач позов визнає в повному обсязі та прохає суд його задовольнити. Розгляд справи просить провести без участі представника відповідача. Викладені в позові обставини Відповідач підтверджує. Також, зазначає, що Покупець мав потребу як найшвидше розпочати використовувати придбане нерухоме майно, тому було прийнято рішення про попередню письмову форму договору з подальшим його посвідченням нотаріально.

Даний договір укладений без примусу, за взаємною згодою сторін, містить усі істотні умови договору купівлі-продажу та дійсно був виконаний покупцем.

ТОВ Промактив не змогло і не має змоги на даний час прибути до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу з наступних причин.

Для посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса необхідна особиста участь та

присутність директора Товариства. На час укладення договору директором ТОВ

Промактив була ОСОБА_2. За станом свого здоров'я (перебувала на

тривалому лікуванні) директор ОСОБА_2 не мала фізичної можливості з'явитися до

нотаріуса та посвідчити його. /

В подальшому директор Товариства був змінений. Ним був призначений ОСОБА_3, але з обмеженням за посадою без виплати заробітної плати. Тобто. виконання ним своїх обов'язків здійснюється досить рідко, без укладення трудового договору. Крім цього, оскільки Товариство фактично припинило свою підприємницьку та фінансову діяльність виконання директором своїх обов'язків теж призупинене. Товариство не має офісу,_а директор більшість часу перебуває за межами Полтавської області та не може прибути до нотаріуса у визначений час.

Відзив на позов за вих. №18/07 від 18.07.2017 р. сформований на бланку ТОВ "Промактив" та підписаний ОСОБА_3

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо), то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, суд вважає, що ним вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача у справі про дату, час та місце розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (UnionAlimentariaSandersS.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Згідно договору № Н-309 від 06.12.2000 р. ( а.с.13), укладеного на Українській Універсальній біржі, ТОВ Промактив придбано нерухоме майно - склад для кольорметала з площадкою вторсировини, яке розміщене за адресою Полтавська обл., м. Хорол, вул. Вокзальна, 14/2. Рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради № 62 від 16.01.2001 р. (а.с.23) приміщенню присвоєно адресу: вул. Вокзальна, 39-а (копія рішення додається).

24 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Полтава-Полімет (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Промактив (далі - Продавець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення-складу для кольорметалу з площадкою вторсировини, загальною прощею 104,7 кв.м. (сто чотири цілих і сім десятих), розташованого за адресою Полтавська обл., м. Хорол, вул. Вокзальна, 39а (копія договору додається).

Пунктом 9 Договору купівлі-продажу від 24.04.2017 р. передбачено, що Продавець зобов'язується в строк до 01 травня 2017 року посвідчити його нотаріально.

Позивач зазаначає, що в зв"язку з тим, що він мав потребу як найшвидше розпочати використовувати придбане нерухоме майно, то було прийнято рішення про попередню письмову форму договору з подальшим його посвідченням нотаріально.

Даний договір укладений без примусу, за взаємною згодою сторін, містить усі істотні умови договору купівлі-продажу та був повністю виконаний покупцем.

Оскільки ТОВ Промактив ухиляється від нотаріального посвідчення даного Договору купівлі-продажу, ТОВ Полтава-Полімет позбавлене можливості належним чином оформити своє право на дане майно.

З метою оформити договір нотаріально, ТОВ Полтава-Полімет направило на адресу ТОВ Промактив лист - повідомлення №17 від 19.05.2017 р., що підтверджується поштовою квитанцією (а.с. 29,30). Докази направлення листа № 23/05 від 23.05.2017 р. ( а.с. 31) відсутні. Докази волевиявлення відповідача щодо нотаріального оформлення договору також відсутні.

В день підписання договору сторонами було здійснено передання самого нерухомого майна з його безпосереднім оглядом на місці, про що складено акт прийому-передачі від 24.04.2017 p., а також Покупцю було передано правовстановлюючі документи на нерухоме майно та ключі (акти прийому-передачі від 24.04.2017 p., а.с. 26,27,28).

Також, Покупцем 17 травня 2017 р. платіжним дорученням № 1 було сплачено 7118,23 грн. за спірний об'єкт нерухомості ( а.с. 32).

Позивач обгрунтовує свою позицію наступним:

Ч. 2 статті 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч. 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правовий аналіз вищенаведеної норми свідчить про те, що, по-перше, дійсним можна визнати лише укладений договір, а по-друге, суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Відтак умовою застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України є безповоротне ухилення та втрата стороною можливості з будь-яких причин посвідчити правочин.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України).

Тобто, цивільним законодавством передбачено можливість звернення до суду за захистом права власності, яке є існуючим, набуто за встановлених законодавством підстав.

У позовній заяві Позивач посилається на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, та зазначає, що частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків.

Частиною 1 статті 209 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно зі статтею 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Положеннями статті 657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Так, між позивачем та відповідачем укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який в свою чергу підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з частиною 3 статті 640 Цивільного кодексу України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов"язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Водночас слід зазначити, що в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними закріплено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов"язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов"язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з"ясувати, чи підлягає правочин обов"язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

В матеріалах справи не міститься та сторонами не надано належних доказів безповоротного ухилення та втрати стороною можливості з будь-яких причин посвідчити правочин.

Частина 1 ст. 32 ГПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Отже, із наведених норм випливає висновок, що обов'язковим при зверненні до суду з певною матеріально-правовою вимогою є доведення, зокрема, позивачем під час розгляду справи фактів порушення, невизнання, оспорювання своїх прав та законних інтересів, на захист яких заявлено позов. Факт доведення має відбуватися впорядку, передбаченому розділом 5 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 19.09.2017р.

Суддя Гетя Н.Г.