КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа№ 910/407/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Гаркавенко С.В., представник за довіреністю №17072013 від 20.07.2017р.;

від відповідача - Дацюк І.І., представник за довіреністю №б/н від 02.02.2017р.;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 у справі №910/407/16 (суддя Ковтун С.А.) за позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго" до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" про стягнення 200641, 27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення 161373,51 грн. боргу, 35721,80 грн. інфляційних втрат, 3545,95 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.02.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи наведені судові акти, Вищий господарський суд України зазначив, що ні місцевий господарський суд, ні суд апеляційної інстанції, не надали правової оцінки доводам ПАТ "Київенерго", що 23.07.2015 Київською міською радою прийнято рішення №823/1687, відповідно до якого вирішено припинити комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" шляхом приєднання його до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та встановлено, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Суд касаційної інстанції вказав, що на зазначені обставини суди належної уваги не звернули, оцінку їм не надали, зокрема, не з'ясували чи є відповідач правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

За результатом нового розгляду Господарським судом міста Києва 12.06.2017 прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що неможливість виконання зобов'язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якої у відповідача немає. Внаслідок внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі теплопостачання.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 у справі №910/407/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що визначення саме публічного акціонерного товариства "Київенерго" виконавцем послуг жодним чином не позбавляють балансоутримувача будинку, в даному випадку відповідача, бути споживачем або виконавцем послуг.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 18.09.2017 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Третя особа правом на участь представника в даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутньою в даному судовому засіданні від третьої особи до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка третьої особи не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення третьої особи, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" (публічне акціонерне товариство "Київенерго") (енергопостачальна організація) та комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району (абонент) 21.12.2006 уклали договір № 510112 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого відповідно до п.1.1 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1 Договору) в будинок по вул. Березняківська, 8 (додаток №9 до Договору).

За умовами договору № 510112 від 21.12.2006 енергопостачальна організація зобов'язується: постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до Договору (пункт 2.2.1 Договору); підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією (пункт 2.2.2 Договору).

Згідно з п. 2.3 Договору абонент зобов'язується, в тому числі, своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії, а також забезпечувати необхідні умови для надходження теплової енергії, обслуговувати (ремонтувати) внутрішньобудинкові системи теплопостачання та власні прилади обліку теплової енергії, здійснювати підготовку власного теплового господарства.

Договір набуває чинності з дня підписання та діє до 31.12.2007 (пункт 8.1 Договору).

За умовами п.8.2, Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом, передбачених підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 договору; ліквідації сторін.

Припинення дії договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (пункт 8.3 Договору).

Згідно з п.8.4 договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією 17.06.2013 було прийнято розпорядження №335 "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації", відповідно до якого житловий та нежитловий фонд територіальної громади м. Києва, переданий до сфери управління Дніпровської РДА м. Києва, з 2 вересня 2013 року на праві господарського відання передано до комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

На підставі Розпорядження № 335 та додатку № 2 до нього нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 8, передано з балансу відповідача на баланс КП "КД Дніпровського району м. Києва" за актом прийняття-передачі основних засобів від 30 жовтня 2013 року.

Київською міською радою 23.07.2015 прийнято рішення № 823/1687 про припинення комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва шляхом приєднання його до комунального підприємства по утримання житлового господарства Дніпровського району м. Києва, та встановлено, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків і майна припиненого КП "КД Дніпровського району м. Києва".

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Закон України від 10 квітня 2014 року № 1198-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (далі - Закон № 1198-VII) набрав чинності 26 квітня 2014 року.

Вказаним Законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року № 278 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії" вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Водночас відповідач за статутом не здійснює господарської діяльності з теплопостачання, не є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" та ліцензіатом у сфері теплопостачання.

За змістом положень ст.ст. 509, 607 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що неможливість виконання зобов'язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якої у відповідача немає. Внаслідок внесення зазначених змін відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі теплопостачання.

Таким чином, відповідач втратив підстави виступати стороною в Договорі. Саме позивач (виконавець послуг) зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2017 у справі № 910/31573/15.

Враховуючи все вищевикладене, доводи апелянта про те, що визначення саме публічного акціонерного товариства "Київенерго" виконавцем послуг жодним чином не позбавляють балансоутримувача будинку, в даному випадку відповідача, бути споживачем або виконавцем послуг, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 у справі №910/407/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/407/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко