ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.09.2017 Справа № 904/7465/17

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ МЕТАЛ ГРУП", м. Дніпро

до Приватне акціонерне товариство "КРИВОРІЖАГЛОБУД", м. Кривий Ріг

про стягнення

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1- довіреність від 29.06.17;

від відповідача: ОСОБА_2- довіреність № 2 від 03.08.17.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ Метал Груп» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворіжаглобуд» про стягнення 15401, 36 грн., з яких 12510,57 грн. основний борг, 1262,45 грн. пеня, 1361,16 грн. інфляційні втрати та 267,18 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором № 130-16 від 01.11.2016 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2017 порушено провадження у справі та призначено її розгляд у засіданні 12.09.2017.

Через канцелярію суду, 12.09.2017 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позову, з огляду на таке. При поставці товару позивачем не надано відповідачу сертифікату якості товару, як-то передбачено умовами договору, позивачем не надано товарно-транспортні накладні та безпідставно не здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 54,00 грн.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 12.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВ Метал Груп» (далі позивач, продавець) та Приватним акціонерним товариством «Криворіжаглобуд» (далі відповідач, покупець) 01.11.2016 було укладено договір № 130-16 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець приймає на себе зобовязання у відповідності до умов цього договору передати покупцю (поставити) продукцію виробничо-технічного призначення та/або товари народного споживання (далі продукція, товар), а покупець зобовязується у відповідності до умов цього договору прийняти цю продукцію (товар) та оплатити її (п. 1.1 договору). Найменування, кількість та інші характеристики продукції (товару), її ціна зазначаються у специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору (п. 1.2 договору). Поставка продукції здійснюється автотранспортом на умовах, зазначених у специфікаціях до договору (п. 3.1 договору). Договір ступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2017 року (п. 11.6 договору).

Сторонами було складено та підписано специфікацію № 1 від 01.11.2016 до договору, якою вони погодили поставку товару на загальну суму 25021, 15 грн. Строк поставки до 04.11.2016. Умови оплати: 100% передплата (а.с. 18).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що датою фактичної поставки продукції вважається дата її вручення покупцю. Факт передачі продукції та документів оформлюється актом приймання-передачі (та/або видаткової накладної).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товару на загальну суму 25021, 15 грн., що підтверджується видаткової накладною від 01.11.2016 № 5086390, підписаною обома сторонами (а.с. 19).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач здійсни часткову оплату поставленого товару у розмірі 12510, 58 грн.

Відповідно, несплаченою залишається вартість поставленого товару у розмірі 12510,57 грн.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 12510, 57 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Обставини, викладені у відзиві не можуть слугувати підставою для відмови в позові з такого.

Згідно з п. 3.2 договору, продавець зобовязаний поставити продукцію у строк, зазначений у відповідній специфікації. Якщо строк поставки не зазначений, то поставка продукції за даною специфікацією здійснюється тільки за умови додаткового отримання продавцем письмової заявки від покупця, в якій зазначаються строки поставки.

Відповідно до п. 3.5 договору, продавець зобовязується надати покупцю одночасно з продукцією оригінали наступних документів: а) рахунок; б) сертифікат якості; в) видаткову накладну.

В договорі не передбачено інший порядок передачі документів, ніж той, що вказаний в п. 3.5 договору, тобто разом з товаром, що поставляється, та не передбачено складання окремого документу про передачу вказаних документів, або обов'язкове надсилання їх на адресу покупця.

Пунктом 4.2 договору сторони дали згоду на використання в процесі приймання продукції правил, передбачених Інструкціями Держарбітражу при раді Міністрів СРСР про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю (П-6) та про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю (П-7) (далі - Інструкції).

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

У випадку якщо при прийманні товару буде виявлено невідповідність його за кількістю, якістю та комплектності вимогам цього договору та додатків та/або додаткових угоди до нього, то продавець зобовязаний усунути недоліки за свій рахунок протягом 10-ти календарних днів з дня складання відповідного акту (п. 4.3 договору).

Тобто, у разі невиконання з боку позивача зобов'язання щодо передання документів, зокрема, сертифікату якості, відповідач має право встановити розумний строк для їх передання або відмовитися від договору поставки та повернути товар продавцеві.

Згідно із п. 12 Інструкції приймання товару за кількістю виконується згідно транспортним та супроводжувальним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам та ін.) Відсутність зазначених документів або деяких з них не зупиняє приймання товару. У цьому випадку складається акт про фактичну кількість продукції, у якому зазначається які документи відсутні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказів виклику відповідачем представника позивача для приймання продукції та/або доказів пред'явлення відповідачем позивачеві претензії про відсутність необхідних документів, зокрема сертифікату якості, згідно Інструкції та умов договору, відмови від прийняття продукції або повернення останньої відповідачем позивачу, згідно розділу 3.2 договору, сторонами до суду не надано, що свідчить про виконання продавцем свого обов'язку щодо поставки товару та надання відповідних документів.

Зауваження відповідача щодо ненадання позивачем товарно-транспортної накладної на автомобілі, якими здійснювалась поставка товару, з найменуванням марки автотранспорту, державних номерів автомобілів, господарський суд також не приймає до уваги. Оскільки товарно-транспортні накладні не є доказом поставки товару згідно умов спірного договору та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні».

Відповідач у відзиві на позов також зазначає про безпідставне незарахування позивачем зустрічних однорідних вимог у розмірі 54,00 грн. за договором поставки № 362КР від 09.01.2014.

Статтею 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів звернення до позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 54,00 грн. за договором поставки № 362КР від 09.01.2014.Надана відповідачем до суду заява від 30.12.2016 не містить ані відмітки про її отримання позивачем, ані доказів її надсилання на його адресу. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив інформацію про те, що така заява позивачеві не надсилалась. Представник позивача в свою чергу повідомив суд що не отримував заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог. А отже, зарахування є таким, що не відбулось станом на день розгляду справи.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У випадку прострочення оплати покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,3% від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення (п. 8.4 договору).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення відповідачем умов договору щодо оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 1262,45 грн. за період з 02.11.2016 по 02.05.2017.

При цьому, здійснивши перерахунок пені на заборгованість у розмірі 12510, 57 грн. за період з 02.11.2016 по 02.05.2017, суд встановив, що розмір пені складає 1732,08 грн.

Відповідно до п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи, що у суду відсутнє право виходити за межі позовних вимог, зокрема, за межі заявленої позивачем суми пені, позовні вимоги про стягнення пені слід задовольнити в межах заявлених вимог у розмірі 1262, 45 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних сумі 267,18 грн. за період з 02.11.2016 по 18.07.2017 та суму інфляційних втрат в розмірі 1361,16 грн. За період листопад 2016-червень 2017.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує період нарахування та не містить арифметичних помилок.

Тому, вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжаглобуд» (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Південний, буд. 1А; ідентифікаційний код 01238979) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Метал Груп» (49000, м. Дніпро, вул. Шолом-Алейхема, буд. 5; ідентифікаційний код 36441934) основний борг у розмірі 12510, 57 грн., пеню у розмірі 1262, 45 грн., 3% річних у розмірі 267, 18 грн., інфляційні втрати у розмірі 1115,89 грн. та 1574,52 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 18.09.2017

Суддя М.О. Ніколенко