РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017Справа №910/12360/17

За позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Євродім-Плюс" про стягнення 22 343,23 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача: Абакумова І.О.(дов. від 03.01.2017)

Від відповідача: Каменська О.А.(дов. від 26.09.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв'язку з неналежним, на його думку, виконанням умов договору оренди б/н від 01.10.2014 у розмірі 22 343,23 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.08.2017 порушено провадження у справі №910/12360/17 та призначено до розгляду на 14.09.2017.

14.09.2017 в судовому засіданні оголошено перерву на 28.09.2017 для подання додаткових доказів по справі.

27.09.2017 через відділ канцелярії господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

27.09.2017 через відділ канцелярії господарського суду міста Києва позивачем подано додаткові письмові пояснення по справі.

Представники сторін в судове засідання 28.09.2017 з'явилися, дали пояснення по справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

01.10.2014 між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі по тексту - позивач, орендар) та ТОВ «ЄВРОДІМ-ПЛЮС» (надалі по тексту - відповідач, орендодавець) укладено договір оренди приміщення (надалі по тексту - договір оренди).

Згідно пунктів 2.1. договору оренди, відповідач передав у строкове платне користування позивачеві приміщення, а саме, відповідно до п.1.1. договору оренди: будівля комплекс нерухомого майна, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Феодори Пушиної, буд. 8а, загальна площа приміщення, що передається в оренду становить 88,80 (вісімдесят вісім цілих вісім десятих) кв.м. (надалі по тексту - майно).

Відповідно до п. 4.1 договору оренди, строк оренди майна встановлюється з 01.10.2014 по 31.12.2015.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20 березня 2015 року (включно).

Повідомляємо, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.

Крім того, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 22.02.2016 № 213 про продовження строків здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕіБі Банк» та повноважень ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки по 19.03.2018.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 23.12.2014 позивачем надіслано лист до відповідача (Вих.№ 15-17757) про дострокове припинення дії договору оренди 24 грудня 2014р.

Позивач також склав та направив відповідачу акт прийому-передачі майна від 23.12.2014.

21.01.2015 позивач отримав підписаний відповідачем акт приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 5.1. договору оренди щомісячна орендна плата здійснюється в національній валюті України та складає: 14800 (Чотирнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 коп., крім того, ПДВ - 2960 (дві тисячі дев'ятсот шістдесят) гривень 00 коп., всього до сплати 17760 (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень 00 коп. з ПДВ.

Також відповідно до п. 5.10 договору оренди позивач сплачує відповідачу авансовий платіж у розмірі 17760 (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень 00 коп. з ПДВ. Авансовий платіж зараховується в якості орендної плати за останній місяць оренди, тобто за грудень 2015 року.

Як зазначив у своїй позовній заяві позивач, станом на 23.12.2014, позивачем вже були здійснені оплати за користування майном у розмірі 17760 (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень 00 коп. з ПДВ (за грудень 2014 року), та авансовий платіж (за грудень 2015р.) у розмірі 17760 (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень 00 коп. з ПДВ. Проте майном позивач користувався не весь період, а саме в грудні 2014 року протягом 23 календарних днів, а тому, на його думку, плата за користування за цей період складає: 13 176,77 грн.

У зв'язку з наведеним, позивач вважає, що сума заборгованості, яка має бути повернена позивачеві в зв'язку з ненаданням відповідачем послуг у повному обсязі складає: 22 343,23 грн.

Листом від 22.12.2014 Вих № 15-17757 позивач повідомив відповідача про наявність вищезазначеної заборгованості і умови її погашення, проте, по цей час, відповідач жодним чином не відреагував.

Відповідно до п. 5.5. договору оренди відповідач не пізніше 5 (п'ятого) числа кожного місяця надає позивачу Акт наданих послуг за фактичну оренду Майна за попередній місяць. Підписаний уповноваженими представниками сторін Акт наданих послуг за фактичну оренду Майна є підтвердженням фактичного користування позивача Майном.

Позивач наголосив, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо передачі йому акту наданих послуг за періоди з 01.11.2014 по 30.11.2014 та з 01.12.2014 по 23.12.2014 у встановленому порядку згідно п.5.5 договору оренди, що є перешкодою для коректного відображення бухгалтерської звітності позивача та заважає в реалізації прав позивача закріплених в п.7, ч. 2, ст. 37 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідач заперечував проти вказаних позовних вимог позивача, зазначивши, що навпаки - це позивач має заборгованість перед відповідачем.

Суд не погоджується з вищезазначеними твердженнями позивача та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з наступним:

Відповідно до п. 5.2 договору оренди орендна плата нараховується з дня підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення в оренду до дня повернення орендарем приміщення орендодавцю по відповідному акту прийому-передачі, або припинення фактичного користування приміщенням орендарем, або фактичної передачі ключів від приміщення, включаючи передачу цінної бандеролі поштовому відділенню на адресу орендодавця, зазначену в цьому договорі.

Згідно п.10.2 договору, повернення Приміщення вважатиметься здійсненим з дня підписання Сторонами виготовленого Орендарем Акту приймання передачі (повернення) Приміщення.

Відповідно до тексту позовної зави, 23 грудня позивач направив до Відповідача листа за №15-17757 про дострокове припинення договору оренди з 24 грудня 2015 р., не зважаючи на порядок припинення договору відповідно до п.4.2.4 - за тридцять календарних днів. Договором оренди п. 14.1. чітко передбачений порядок інформувань та повідомлень, а саме: будь-яке повідомлення повинно бути у письмовій формі та направлено кур"єром, поштою або вручено особисто.

Те, що Акт про приймання-передавання приміщення був виготовлений 23.12.2017 не свідчить про факт того, що Приміщення було передано саме у цей день. На Акті про приймання-передавання приміщення стоїть дата підписання з боку Орендодавця - 21.01.2015. Матеріали справи свідчать, що саме в цей день фактично й було передано орендоване приміщення, про що зроблений запис про дату підписання - 21.01.2015.

Також, в позовній заяві позивач зазначає про те, що виготовлений позивачем відповідно до п.10.2 Договору оренди Акт наданих послуг позивач отримав в той же день 21.01.2015.

Відповідач наголосив на тому, що орендоване приміщення було фактично передано за Актом приймання-передавання саме 21.01.2015, який був вручений позивачеві особисто представником уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів, підписаний та в той же день забраний.

Відтак, судом встановлено, що позивач продовжував користуватися орендованим приміщенням до 21.01.2015.

Що стосується розрахунків між сторонами по договору, то суд зазначає наступне:

З матеріалів справи вбачається, що за період здійснення договірних зобов"язань позивачем було сплачено наступні платежі:

1. Гарантійний платіж - 17 760,00 грн. (платіжне доручення від 14.10.2014 № 634165);

2. Плата за оренду в листопад 2014 року - 17 760,00 грн.(платіжне доручення від 19.11.2014);

3. Плата за оренду в грудні 2014 року - 17 760,00 грн. (платіжне доручення від 03.12.2014).

Всього на загальну суму 53 280 грн., при цьому судом встановлено, що оренду за жовтень орендарем сплачено не було, тобто за жовтень є заборгованість у сумі 17760,00 грн.

Вказане сторонами підтверджено та визнано Актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2016. Акт звірки взаєморозрахунків знаходиться в матеріалах справи та сторонами не оспорюється.

Так як фактичне користування Орендарем орендованим приміщенням за Договором оренди тривало до 21.01.2015 та було передано орендодавцю на підставі Акту приймання-передачі приміщення, складеного Орендарем 23.12.2014 та підписаного Орендодавцем 21.01.2015 та існувала заборгованість Орендаря за жовтень 2014 року та січень 2015 року, орендодавець мав повне право, в силу п. 5.10 Договору оренди, не повертати гарантійний платіж.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день розгляду справи саме у позивача існує заборгованість по договору оренди за користування приміщенням з 01.01.2015 до 21.01.2015 включно в розмірі 12 030,97 грн. з розрахунку 17760,00 грн. (плата за оренду) /31 днів (в січні 2015 року) * 21 дні (кількість днів користування приміщенням в січні 2015 року). Стягнення заборгованості з позивача не є предметом розгляду даної справи, проте встановлення даного факту було необхідним для визначення розміру заборгованості відповідача перед позивача чи відсутності такої заборгованості взагалі.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач перед позивачем заборгованості не має, а навпаки - позивач винен відповідачеві за фактичне користування приміщенням орендну плату за 21 день у січні 2015 року суму у розмірі 12 030,97 грн. з розрахунку 17760,00 грн (плата за оренду) /31 днів (в січні 2015 року) * 21 дні (кількість днів користування приміщенням в січні 2015 р.).

Отже зважаючи на викладене вище обґрунтування, яке доводиться наявними у сторони відповідача доказами, ТОВ "Євродім-Плюс" не вчиняло правопорушення у сфері господарських відносин, усі свої господарські зобов'язання перед публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний банк" виконало, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача 22 343,23 грн. є необґрунтованою.

Внаслідок укладення договору оренди, між сторонами, згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов ч.1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується, що, всупереч твердженням позивача, відповідач всі взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору оренди, навпаки - позивач порушив умови п. 4.2.4., вимагаючи припинення договору з наступного дня після надіслання листа відповідачу, більше того, позивачем не було оплачено відповідачу орендну плату за жовтень 2014 року, що свідчить про заборгованість самого позивача перед відповідачем. Відтак, у позивача немає підстав вимагати від відповідача сплати заборгованості на суму 22 343,23 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо обов'язку оплатити позивачу заявлену до стягнення суму.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Євродім-Плюс" про стягнення 22 343,23 грн. - відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення 02.10.2017