РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017Справа №910/10787/17
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 66 209,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Мостовик О.С. (дов. №02/669-66 від 03.01.2017);

від відповідача Будя К.С. (дов. від 03.01.2017).

встановив :

03.07.2017 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» страхового відшкодування у розмірі 66 209,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №06-MR2/02-207-00524 від 10.10.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 66 209,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.07.2017 порушено провадження у справі № 910/10787/17, розгляд справи призначено на 11.07.2017.

11.07.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідальність винного у скоєнні ДТП ОСОБА_3 не була застрахована полісом № АК/1229210, оскільки його водійський стаж на час скоєння ДТП складав менше 3 років.

В судовому засіданні 11.07.2017 було оголошено перерву під час розгляду справи на 15.08.2017.

17.07.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшов лист МТСБУ №7/2-28/16060 від 12.07.2017 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АК/1229210.

15.08.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові пояснення по справі та документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.08.2017 було оголошено перерву під час розгляду справи на 31.08.2017.

Судове засідання призначене на 31.08.2017 не відбулось у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.09.2017 у зв'язку із виходом судді Демидова В.О. з лікарняного, розгляд справи №910/10787/17 призначено до розгляду на 19.09.2017.

Представники сторін з'явилися у судове засідання 19.09.2017, надали пояснення по суті справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

26.09.2016 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №06-MR2/02-207-00524 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, строком дії з 11.10.2016 по 10.10.2017.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

30.10.2016 близько 16 год. 10 хв. водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, недотримався небезпечної відстані, не врахував дорожньої обстановки та при маневрі обгону здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1,, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №268314, виданою Ірпінським відділом поліції ГУНП в Київській області.

Згідно з постановою Апеляційного суду Київської області у справі №366/3288/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_3 п. 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява про настання події від 31.10.2016, відповідно до якого страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 30.10.2016, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО.

Відповідно до Звіту №17-D/26/2 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, складеного оцінювачем ОСОБА_5, (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №2564 від 31.03.2005), вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин, без урахування ВТВ, складає 63 194,58 грн.

Відповідно до рахунку-фактури №00112 від 23.11.2016 ФОП ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, становить 66 209,00грн.

Відповідно до страхового акту №СТ/16/0179 від 20.12.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу ««Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 66 209,00 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №СТ/16/0179 від 20.12.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_6 у розмірі 66 209,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ID-88128 від 20.12.2016 на суму 66 209,00 грн.

Матеріали справи містять заяву позивача вих. №3864 від 28.02.2017 про відшкодування шкоди у розмірі 66 209,00 грн., яка була отримана відповідачем 01.03.2017, що підтверджується відміткою про вручення.

Доказів виплати відповідачем вказаної суми матеріали справи не містять.

Зважаючи на вищевикладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» страхове відшкодування у розмірі 66 209,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1229210, укладеним 24.08.2016 між приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» та ОСОБА_7 визначені наступні положення (умови) добровільного страхування:

- страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участі забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом);

- строк дії з 25.08.2016 до 24.08.2017;

- страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майна, становить 100 000,00 грн., розмір франшизи дорівнює нуль грн.;

- страхувальником виступає ОСОБА_7;

- забезпечений транспортний засіб марки/моделі «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2.

Особливими умовами використання забезпеченого транспортного засобу визначено, що він не підлягає обов'язковому технічному контролю (ОТК), не використовується як таксі/маршрутне таксі та до його керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Питання обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - ЗУ «Про обов'язкове страхування»).

Стаття 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування» встановлює, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно полісу № АК/1229210, забезпеченим транспортним засобом в розумінні ст. 1.7 ЗУ «Про обов'язкове страхування» виступає транспортний засіб марки/моделі «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 1.4. вищеназваного Закону надано тлумачення, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до п.6 полісу № АК/1229210 страхувальником, тобто особою, відповідальність якої застрахована виступає ОСОБА_7.

Як вище встановлено судом, 30.10.2016 близько 16 год. 10 хв. водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, недотримався небезпечної відстані, не врахував дорожньої обстановки та при маневрі обгону здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1,, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Постановою Апеляційного суду Київської області у справі №366/3288/16-п, ДТП відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_3 п. 13.3 Правил дорожнього руху України, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП України.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як визначено статтею 36.4 ЗУ «Про обов'язкове страхування», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст. 36.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Особливими умовами використання забезпеченого транспортного засобу, зокрема визначено, що до його керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років (п.8 полісу № АК/1229210).

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, право керування транспортним засобом винної у скоєнні ДТП особи - ОСОБА_3 підтверджується тимчасовим дозволом № 380217, виданим замість посвідчення водія серії ВХХ №010206, виданого Центром ДАІ 3203 від 17.04.2015.

Отже ОСОБА_3, як водій забезпеченого полісом № АК/1229210 транспортного засобу, на дату скоєння ДТП, тобто на 30.10.2016, не мав необхідного водійського стажу для такого керування.

Враховуючи вищевикладене, керуючись нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку про відсутність страхового випадку за полісом № АК/1229210, оскільки за його умовами обсяг відповідальності відповідача обмежується шкодою, завданою конкретними особами, вказаними в полісі, а не будь-якими особами, що керували забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до п. 32.1 ст.32 ЗУ «Про обов'язкове страхування» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства України та умови полісу № АК/1229210, у страховика не виникає цивільно-правова відповідальність, оскільки обсяг відповідальності страховика за полісом № АК/1229210 обмежується шкодою, завданою конкретними особами, вказаними в полісі.

За таких обставин відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована Полісом № АК/1229210.

З огляду на вищезазначене та, враховуючи відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування внаслідок ДТП через відсутність настання страхового випадку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна позиція викладена й у постановах Вищого господарського суду України від 15.04.2015 у справі №910/19205/14, від 17.11.2014 у справі № 914/933/14, від 25.11.2013 року у справі № 910/2264/13.

Водночас, суд вважає за необхідне окремо відзначити, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» не позбавлено права звернутись за відшкодуванням збитків безпосередньо до ОСОБА_3, як винної у їх заподіянні особи.

Витрати по сплаті судового збору, з урахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складене та підписане 21.09.2017.

Суддя В.О. Демидов