ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа № 922/969/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М., суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (дов. № 007Др-37-1216 від 30.12.16 р.);

відповідача - ОСОБА_2 (договір про надання юридичних послуг б/н від 04.07.2017 р.; свідоцтво №1641 від 21.03.17р.); ОСОБА_3 (директор ТОВ Торговельна фірма Ветеран);

третьої особи ОСОБА_1 (дов. № 007Др-48-1216 від 29.12.16 р.);

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.№2167Х/3-38) на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2017 року у справі № 922/969/17

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю Харківгаз збут, м.Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговельна фірма Ветеран, м.Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ Харківміськгаз, м.Харків

про стягнення 17013,29 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Харківгаз збут, звернувся з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Торговельна фірма Ветеран, про стягнення коштів в сумі 17013,29 грн., з яких: 13030,02 грн. сума основного боргу, 2233,5, грн. сума пені, 316,47 грн. 3% річних, 1433,30 грн. інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2017 р. у справі № 922/969/17 (суддя Суярко Т.Д.) позов задоволено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що акти приймання-передачі газу за період січень-березень 2016 року на його адресу не надходили, у звязку з чим відповідач був позбавлений можливості надати свої заперечення стосовно обємів природного газу, вказаних позивачем в актах. Відповідач вказує, що відповідно до журналу обліку витрат газу, який ведеться ТОВ «ТФ «Ветеран», у січні 2016 року відповідач спожив 221 куб.м, у лютому 2016 року 246 куб.м, а у березні 2016 року 3 куб.м., що не враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення. Крім того, апелянт зазначає, що він не був належним чином повідомлений господарським судом Харківської області про час та місце розгляду справи.

Відповідач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не надали.

В судовому засіданні 25.09.2017 року представник позивача та третьої особи просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.01.2016 р. між ТОВ «Харківгаз Збут» (постачальник) та ТОВ «Торговельна фірма «Ветеран» (споживач) укладено договір №114101.5319GP016 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (далі договір постачання природного газу).

Відповідно до п. 1.1 договору постачання природного газу, постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Річний обсяг постачання газу до 1,7 тис. куб. м. (п. 1.2 договору постачання природного газу).

Згідно з п. 1.5 договору постачання природного газу, передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності обєктів споживача, відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі пункти призначення).

Як визначено в п. 2.3 договору, обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. Договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ (ПАТ Харківміськгаз) та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

В п. 2.9 договору сторони узгодили порядок визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами.

Так, згідно п.2.9.1 договору постачання природного газу, за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом 3 робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (п.2.9.2 договору постачання природного газу).

Споживач протягом 2 днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязаний повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п.2.9.3 договору постачання природного газу).

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили обсяг спожитого, газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника (п.2.9.4 договору постачання природного газу).

У випадку неповернення споживачем підписаного оригінального акту приймання-передачі газу, або ненадання письмом обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ (п.2.9.5 договору постачання природного газу).

Відповідно до п.3.1 договору, розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Ціна газу становить 6896,70 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ - 1379,34 грн., всього з ПДВ - 8276,04 грн. (п.3.2 договору постачання природного газу).

Згідно з п. 4.1 договору постачання природного газу, розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

В п.4.2 та п.4.2.1 договору постачання природного газу визначено, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати, споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Відповідно до п. 4.2.3 договору постачання природного газу, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 договору постачання природного газу).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору постачання природного газу, поставив відповідачу природний газ у січні-березні 2016 року на загальну суму 13030,02 грн., що підтверджується підписаними між ПАТ «Харківміськгаз» (оператор ГРМ) та ТОВ «Харківгаз Збут» реєстрами обсягів розподіленого природного газу споживачам (а.с.14-22).

Як зазначає позивач, відповідачу направлялись акти приймання-передачі газу за період з січня 2016 року по березень 2016 року, однак відповідач їх позивачу не повернув.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач свої зобовязання з оплати поставленого природного газу не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 13030,02 грн. основного боргу, 2233,5, грн. пені, 3% річних в сумі 316,47 грн., 1433,30 грн. інфляційних втрат.

Третя особа надала суду першої інстанції письмові пояснення, в яких вказала, що обсяг спожитого відповідачем природного газу в період з 01.03.2016 року по 25.03.2016 року визначено за номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання, оскільки газовий лічильник відповідача за результатами позачергової повірки було визнано непридатним.

Відповідач відзив на позов не надав.

В судовому засіданні 25.09.2017 року представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що він не отримував від позивача акти приймання-передачі газу за період з січня по березень 2016 року, а обрахований позивачем обсяг спожитого відповідачем природного газу за вказаний період не відповідає даним журналу обліку витрат газу, що ведеться відповідачем.

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Як вбачається з п. 2.3 договору постачання природного газу, обсяг спожитого газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором газорозподільної системи (ПАТ Харківміськгаз) та споживачем на підставі даних комерційний вузлів обліку (лічильників газу).

Споживач, до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надіслати копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу постачальнику, як це визначено в п.2.9.1 договору.

В матеріалах справи відсутні докази складання відповідачем та оператором газорозподільної системи (третя особа у даній справі) актів про обсяги спожитого газу у січні-березні 2016 року.

В судовому засіданні 25.09.2017 року представник відповідача, на запитання суду, пояснив, що ним не надсилались позивачу акти про фактичний обсяг спожитого природного газу в спірний період.

В п.2.9.2 договору визначено, що на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора газорозподільної системи постачальник протягом 3 робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Таким чином, за відсутності отриманих від споживача даних, постачальник здійснює розрахунок обсягів спожитого природного газу на підставі даних оператора газорозподільної системи.

До матеріалів справи додано договір про розподіл природного газу №09/15321/Д.270-ПР від 25.06.2015 року, укладений між ПАТ «Харківмісьгаз» (газорозподільче підприємство) та ТОВ «Харківгаз Збут» (замовник) (а.с.184).

Відповідно до п.3.4 вказаного договору, за підсумками розрахункового періоду газорозподільне підприємство формує акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу та реєстр обсягів розподіленого природного газу споживачам замовника за розрахунковий період по споживачах постачальника за регульованим тарифом, що є замовником та у зазначений строк передає його на погодження замовникові.

Як визначено в п.4.7 договору про розподіл природного газу, газорозподільне підприємство, до 5 числа місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику два примірника акта наданих послуг та реєстр обсягів розподіленого газу споживачам замовника за звітний місяць, що підписані уповноваженим представником газорозподільного підприємства.

Замовник протягом 2 днів з дня одержання акта наданих послуг та реєстру обсягів розподіленого природного газу споживачам замовника зобовязується повернути газорозподільному підприємству один примірник акта та реєстру обсягів розподіленого природного газу споживачам замовника, підписані уповноваженим представником замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

Таким чином, щомісяця позивач та ПАТ «Харківміськгаз» (як оператор газорозподільної системи) формують та підписують реєстри обсягів розподіленого природного газу споживачам.

Позивачем в підтвердження обсягів спожитого відповідачем природного газу надано суду реєстри обсягів розподіленого природного газу споживачам ТОВ «Харківгаз Збут», підписані позивачем та третьою особою (а.с. 14-22).

За даними вказаних реєстрів, в січні 2016 р. відповідач спожив газ обємом 0,258 тис.куб.м.; лютому 2016 р. 0,251 тис.куб.м.; березні 2016 р. 1,585 тис.куб.м.

На підставі даних реєстрів, позивачем складено акти приймання-передачі природного газу №ХО300006854 від 31.01.2016 року, №ХО300010750 від 29.02.2016 року, №ХО300016317 від 31.03.2016 року (а.с.43-45).

Відповідач вважає, що обсяги спожитого природного газу у березні 2016 року безпідставно завищені позивачем.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2016 року представниками ПАТ «Харківміськгаз» проведено планову перевірку правильності експлуатації відповідачем засобу вимірювальної техніки, за результатами якої складено акт про порушення №2 від 23.03.2016 року, в якому зафіксовано, що на момент повірки пломба державної повірки не чітка, лічильник пофарбований в сріблястий колір (а.с.83).

29.03.2016 року представники ПАТ «Харківміськгаз» здійснили розпломбування та демонтаж лічильника відповідача для позачергової повірки, про що складено акт про порушення №90/16 від 29.03.2016 року та акт б/н від 29.03.2016 року (а.с.84, 85).

На підставі протоколу №54/16 від 29.03.2016 року, газовий лічильник відповідача направлено на позачергову повірку (а.с.86)

Відповідно до довідки ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» №ИСБ615 від 29.03.2016 року, лічильник газу побутовий RPTM5G6 за №004122, власником якого є ТОВ «ТФ «Ветеран» визнано непридатним (а.с.87).

05.04.2016 року постійно діюча комісія Публічного акціонерного товариства Харківміськгаз з питань, повязаних з розглядом актів про виявлені порушення, на підставі яких здійснюється перерахунок (донарахування) обємів природного газу, розглянула акт про порушення №2 від 23.03.2016 року, протокол №54/16 від 29.03.2016 року, акт від 29.03.2016 року, акт про порушення №90/16 від 29.03.2016 року, довідку від 29.03.2016 року та прийняла рішення, оформлене протоколом №29, про перерахунок відповідачу обєму природного газу за номінальної потужності неопломбованого газоспоживаючого обладнання за період з 01.03.2016 року по 25.03.2016 року, що становить 1581,55 куб.м. (а.с.89).

В судовому засіданні 25.09.2017 року представник відповідача зазначив про відсутність його вини в порушеннях, що зафіксовані в актах ПАТ «Харківміськгаз», у звязку з чим вважає розрахунок обсягів спожитого газу у березні 2016 року неправомірним.

Однак, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки рішення ПАТ «Харківміськгаз» про перерахунок відповідачу обєму природного газу, оформлене протоколом №29 від 05.04.2016 року, відповідачем в установленому законодавством порядку не оскаржувались, а отже, є чинними.

Питання щодо правомірності проведення ПАТ «Харківміськгаз» перевірки, за результатами якої складено акти про порушення не входить до предмету доказування у даній справі та не може досліджуватись судом в межах розгляду даної справи.

Враховуючи наведене, доводи відповідача є безпідставними та не приймаються судом.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ТОВ «ТФ «Ветеран» ведеться журнал обліку витрат газу, за даними якого, в січні 2016 року відповідачем спожито 221 куб.м. природного газу, у лютому 2016 року 246 куб.м., а у березні 2016 року 3 куб.м.

Судова колегія зазначає, що порядок визначення обєму фактично поставленого (спожитого) природного газу врегульовано сторонами в п.2.3, п.2.9 договору на постачання природного газу №114101.5319GP016 від 01.01.2016 року.

Умовами вказаного договору не передбачено можливості визначати обсяг спожитого газу на підставі даних журналу обліку витрат газу, що ведеться відповідачем.

Таким чином, дані про обсяги спожитого газу, на які посилається відповідач, не можуть бути підставою для визначення вартості природного газу, а журнал обліку природного газу не є належним та допустимим доказом у даній справі.

Отже, як доведено позивачем та не спростовано відповідачем, загальний обєм спожитого відповідачем природного газу за період з січня по березень 2016 року складає 2,094 тис.куб.м.

З урахуванням ціни газу, визначеної в п.3.2 договору на постачання природного газу (8276,04 грн. за 1000 куб.м.), вартість спожитого відповідачем в період з січня по березень 2016 року природного газу складає 17330,02 грн.

За спожитий природний газ відповідач розрахувався частково, на суму 4300 грн., про що свідчать платіжні доручення №40 від 18.02.2016 року та №53 від 04.03.2016 року (а.с.118).

Обовязок відповідача оплатити вартість товару передбачено п. 4.2.3 договору, відповідно до якого остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Таким чином, позивач має право вимагати у відповідача належного виконання умов договору, в тому числі оплатити поставлений відповідачу природний газ в повному обсязі, згідно даних оператора ГРМ, вказаних в реєстрах обсягів протранспортованого природного газу, що відповідає п.2.9.2 договору постачання природного газу.

Сума боргу відповідача підтверджується наданим позивачем матеріалами (договором на постачання природного газу, реєстрами обсягів розподіленого природного газу, розрахунками ціни позову).

Відповідач в добровільному порядку суму основного боргу повністю не сплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем суми основного боргу, вказаної позивачем, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 13030,02 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як розяснено в п.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобовязання, колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, дійшла висновку про його обґрунтованість та наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 3 % річних за період з 11.02.2016 р. по 30.01.2017 р. в сумі 316,47 грн. та інфляційних втрат за період з квітня 2016 року по січень 2017 року в розмірі 1433,30 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно п.6.2.1 договору на постачання природного газу, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом VI договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Отже, стягнення пені у разі неналежного виконання взятих на себе зобовязань споживача передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, дійшла висновку про його правомірність та наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені за період з 11.02.2016 р. по 09.10.2016 р. в сумі 2233,50 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що він не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду справи. Крім того, відповідач вказує, що не уповноважував ОСОБА_4 на представництво інтересів ТОВ «ТФ «Ветеран» в господарському суді Харківської області.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2017 року відповідач отримав ухвалу господарського суду Харківської області від 23.03.2017 року про порушення провадження у справі №922/969/17 та призначення судового засідання на 10 квітня 2017 року об 12:40 год., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.27).

Ухвала господарського суду Харківської області від 10.04.2017 року про відкладення розгляду справи на 16.05.2017 року надсилалась відповідачу, однак повернулась підприємством звязку із довідкою про невручення «у звязку із закінченням терміну зберігання» (а.с.34-37).

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні 16.05.2017 року та 02.06.2017 року був присутній представник відповідача ОСОБА_4

Повноваження ОСОБА_4 на представництво інтересів ТОВ «ТФ «Ветеран» в суді підтверджена довіреністю б/н від 06.04.2017 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.29).

Вказана довіреність підписана керівником ТОВ «ТФ «Ветеран» ОСОБА_3 та дійсна один рік, тобто до 06.04.2018 року.

Під час розгляду справи відповідач не повідомляв господарський суд Харківської області про скасування будь-яких довіреностей ТОВ «ТФ «Ветеран».

Таким чином, судом першої інстанції правомірно було допущено ОСОБА_5 до участі в розгляді даної справи як повноважного представника ТОВ «ТФ «Ветеран».

Враховуючи наведене, доводи відповідача є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що відповідно до платіжного доручення №40 від 18.02.2016 року ним сплачено на користь ТОВ «Харківгаз Збут» 2200 грн. за спожитий у січні 2016 року природний газ, а згідно платіжного доручення №53 від 04.03.2016 року ним сплачено позивачу 2100 грн. за спожитий у лютому 2016 року природний газ. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не враховано вказані обставини при прийнятті рішення.

Однак, з розрахунку позивача, доданого до позову (а.с.23) вбачається, що:

заборгованість відповідача за січень-березень 2016 року складає 17330,02 грн.;

у лютому 2016 року відповідачем сплачено 2200 грн., в березні 2016 року 2100 грн.;

залишок основного боргу складає 13030,02 грн.

При зверненні до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідача 13030,02 грн. основного боргу, тобто позивачем при здійсненні розрахунку враховано оплату відповідача в лютому та березні 2016 року на загальну суму 4200 грн.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення прийнято до уваги розрахунок позивача та правомірно задоволено позов про стягнення з відповідача 13030,02 грн. основного боргу ( із урахуванням оплат у лютому 2016 року на суму 2200 грн. та у березні 2016 року на суму 2100 грн.).

З огляду на викладене, доводи відповідача є безпідставними та не приймаються судом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2017 року у справі №922/969/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 02.10.2017 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Гребенюк Н.В.