ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017р. Справа № 914/1519/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів

про стягнення 196565,00 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 01.09.2017р.);

від відповідача: не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Дочірним підприємством Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до відповідача ОСОБА_1 автомобільних доріг у Львівській області про стягнення 196565,00 грн.

Ухвалою суду від 27.07.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено її до розгляду на 21.08.2017 р. Ухвалою суду від 21.08.2017р. розгляд справи відкладено на12.09.2017р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, подав відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 автомобільних доріг у Львівській області проти позову заперечує.

Також відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із неможливості забезпечити явку представника в судове засідання.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні, оскільки відповідачем не підтверджено доказами обставин, що викладені у позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд,-

встановив:

25.10.2013р. між ОСОБА_1 автомобільних доріг у Львівській області (замовник) та Дочірним підприємством Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (підрядник) укладено договір №12-03/5 на закупівлю послуг, відповідно до умов якого підрядник зобовязується у 2015р. надати послуги з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Львівської області: автомобільні дороги Золочівського, Перемишлянського районів згідно технічних вимог Додаток №1, що є невідємною частиною договору, а замовник прийняти і оплатити такі послуги в межах фінансових планів, виділених бюджетних асигнувань та фактично отриманих бюджетних коштів.

Відповідно до п.5.4. договору замовник здійснює щомісячну оплату за надані послуги в межах виділених бюджетних асигнувань та фактичного надходження коштів, на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ № 3), підписаних сторонами.

Згідно із п.5.5. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після предявлення підрядником рахунка на оплату послуг та після підписання сторонами акта послуг або поетапної оплати замовником наданих послуг в порядку встановленому даним договором.

До рахунка додаються належним чином оформлені акти (форми КБ-2в, КБ-3) підписані сторонами, реєстри, підсумкові відомості ресурсів та інші необхідні документи (п.5.6. договору).

Як зазначає позивач, він належним чином виконав свої обовязки за договором, надавши відповідачу у 2015р. послуги з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Львівської області.

Однак відповідач в порушення умов договору, свої зобовязання з оплати наданих йому послуг належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 196565,00 грн.

Відповідач стверджує, що заборгованість виникла не з його вини, зазначивши, що неоплата спричинина відсутністю бюджетного фінансування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

На підставі ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за зобов'язанням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Зазначена норма кореспондує ч.1 ст.318 ГК України.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно з ч.4 ст.879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2013р. між сторонами укладено договір №12-03/5 на закупівлю послуг, відповідно до умов якого позивач зобовязується у 2015р. надати послуги з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Львівської області: автомобільні дороги Золочівського, Перемишлянського районів згідно технічних вимог Додаток №1, що є невідємною частиною договору, а відповідач прийняти і оплатити такі послуги в межах фінансових планів, виділених бюджетних асигнувань та фактично отриманих бюджетних коштів.

Факт виконання робіт позивачем та прийняття їх відповідачем підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, які перелічені у позовній заяві, та долучені до позовної заяви.

Як стверджує позивач, та як вбачається із матеріалів справи, що неоплаченими залишились роботи на суму 196565,00 грн.

Проаналізувавши умови договору, суд прийшов до висновку, що незважаючи на фінансування передбачених договором робіт із Державного бюджету, обовязок з їх оплати в повному обсязі покладено на відповідача.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного суду від

15.05.2012р. по справі №11/446.

Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться і в Господарському кодексі України.

У відповідності до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

У відповідності до ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та умови договору та додаткових угод до нього, у звязку з відсутністю доказів оплати відповідачем виконаних позивачем на підставі договору робіт, суд прийшов до висновку, що вимога ДП Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України про стягнення з відповідача 196565,00 грн. обґрунтована матеріалами справи, останнім не спростована та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Також суд звертає увагу відповідача, що договором передбачено право, а не обовязок підрядника не виставляти судові претензії у разі затримки фінансування з боку замовника. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.1 ГПК України, угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю.

Як передбачено частиною 6 статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат між сторонами, суд звертає увагу на те, що враховуючи клопотання позивача, зважаючи на його майновий стан, йому надано відстрочку сплати судового збору.

Водночас, виходячи із ціни позову, зазначеної ДП Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України 196565,00грн. та встановленої пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір ставки судового збору, за звернення до господарського суду із вказаною позовною заявою майнового характеру підлягав до сплати судовий збір в розмірі 2948,48 грн.

У п.3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. розяснено, що у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 автомобільних доріг у Львівській області (м.Львів, вул. Володимира Великого, буд.54; ) на користь Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (м.Львів, вул. Володимира Великого, буд.54; ) 196565,00 грн. основного боргу.

3. Стягнути з ОСОБА_1 автомобільних доріг у Львівській області (м.Львів, вул. Володимира Великого, буд.54; ) 2948,48 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 12.09.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 18.09.2017р.

Суддя Гоменюк З.П.