ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017р. Справа № 914/1753/17

За позовом: Керівника Самбірської прокуратури в інтересах держави в особі Самбірської районної державної адміністрації, м. Самбір Львівської області,

до відповідача 1: Вільшанської сільської ради, с. Вільшаник Самбірського району Львівської області,

до відповідача 2: Фермерського господарства «Білак», с. Стрілковичі Самбірського району Львівської області,

про: визнання незаконним і скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору та зобовязання звільнити не витребувані земельні частки (паї).

Суддя Синчук М.М.

при секретарі Думин В.

За участю представників:

прокурора: Труш О.Б. посвідчення;

позивача: не зявився;

відповідача 1: ОСОБА_1 сільський голова,

відповідача 2: не зявився.

Представникам позивача, відповідача, прокурору розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позовну заяву Керівника Самбірської прокуратури в інтересах держави в особі Самбірської районної державної адміністрації до відповідача 1: Вільшанської сільської ради

до відповідача 2: Фермерського господарства «Білак» про: визнання незаконним і скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору та зобовязання звільнити не витребувані земельні частки (паї).

Ухвалою суду від 28.08.2017 р. порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 25.09.2017 р., з урахуванням ухвали суду від 06.09.2017 р.

В судове засідання 25.09.2017 р. прокурор з'явився, надав усні пояснення по справі. Вимоги ухвали суду від 28.08.2017 р. Виконав, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 25.09.2017 р. представник позивача не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом. Представник позивача, через канцелярію суду, подав електронне повідомлення, згідно якого на виконання вимог ухвали суду від 28.08.2017 р. надав суду письмові пояснення по справі, згідно яких позовні вимоги підтримав, просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача.

В судове засідання 25.09.2017 р. представник відповідача 1 з'явився, надав усні пояснення у справі, щодо позову не заперечив. В судовому засіданні подав заяву, згідно якої позовні вимоги відповідач 1 визнає в повному обсязі.

В судове засідання 25.09.2017 р. представник відповідача 2 не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом. 25.09.2017 р., представник відповідача 2, через канцелярію суду, подав клопотання, згідно якого позовну заяву відповідач 2 визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує та просить суд проводити розгляд справи без участі представника відповідача 2.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представника позивача, прокурора, відповідача 1, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

29 грудня 2016 р. Вільшаницькою сільською радою Самбірського району Львівської області (відповідач 1 у справі) прийнято рішення №38 «Про укладення договору на передачу в строкове платне користування не витребуваних земельних ділянок (паїв) між Вільшаницькою сільською радою та ФГ «Білак», яким вирішила укласти з ФГ «Білак» договір оренди на не витребувані паї (землі) померлих громадян площею 90 га терміном на 1 рік.

24.02.2017 р. Вільшаницькою сільською радою Самбірського району Львівської області прийнято рішення №49 «Про заключення і затвердження договору оренди землі ФГ «Білак», яким вирішено заключити та затвердити «Договір оренди землі» від 01.02.2017 р. укладений між орендодавцем - Вільшаницькою сільською радою та орендарем - ФГ «Білак» про надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення (не витребувані паї - рілля) в оренду - строкове платне користування площею 90 га, що розташована на території Вільшаницької сільської ради Самбірського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на термін до 31.12.2017 р.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до частини 3 статті 2 Земельного кодексу України об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, в тому числі на земельні частки (паї). Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

При цьому відповідно до частини 2 статті 83 ЗК України до земель комунальної власності віднесені усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, та земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України та частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Згідно зі ст.ст. 118, 119 Конституції України місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади, що в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території певного району, забезпечує реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Спірні земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту с.Вільшаник, Вільшаницької сільської ради, та не відносяться до земель комунальної власності, що підтверджується інформацією Вільшаницької сільської ради від 02.08.2017 р.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Спеціальним законодавчим актом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками є Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації (ст. З вказаного Закону).

Згідно з ч.2 ст.5 Закону сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до ст.13 зазначеного Закону нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» від 04.02.2004 №122 встановлено, що організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом; відповідно до п. 12 цієї Методики - нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Із системного аналізу положень ст.ст. 5 і 13 Закону, п. п. 2, 12 Постанови КМУ від 04.02.2004 №122 вбачається, що розпорядження нерозподіленими (не витребуваними) земельними ділянками (паями), з метою надання їх в оренду, здійснюють сільські, селищні, міські ради чи райдержадміністрації в залежності від місця розташування таких ділянок, а саме: за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради нерозподілені (не витребувані) земельні частки можуть передаватися в оренду в межах населених пунктів, а за рішенням районної державної адміністрації - за межами населених пунктів.

01.02.2017 р. Вільшаницькою сільською радою та ФГ «Білак» укладено договір оренди земельної ділянки площею 90 га, згідно списку громадян в додатку до рішення ради від 24.02.2017 № 49.

Відповідно до п.1 договору оренди землі від 01.02.2017 року Вільшаницька сільська рада передала та орендар ФГ «Білак» приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 90 га, сільськогосподарського призначення (не витребувані паї-рілля), яка знаходиться на території Вільшаницької сільської ради Самбірського району, за межами населеного пункту. Строк дії договору до 31.12.2017 р.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 1 178 725,30 грн. (п.5 Договору).

Вказаний Договір зареєстрований у журналі реєстрації договорів оренди земельних ділянок Вільшаницької сільської ради за № 4 від 01.02.2017 р.

Факт передачі ФГ «Білак» в користування земельної ділянки площею 90 га, яка знаходиться за межами населеного пункту та її використання підтверджується інформацією ГУ ДФС у Львівській області від 08.08.2017 № 4083/9/13-01-12-00, про те, що ФГ «Білак» вносить орендну плату за користування спірною землею упродовж 2017 року.

В судовому засіданні 25.09.2017 р. представник відповідача 1 надав усні пояснення у справі, щодо позову не заперечив, подав заяву, згідно якої позовні вимоги відповідач 1 визнав в повному обсязі.

25.09.2017 р., представник відповідача 2, через канцелярію суду, подав клопотання, згідно якого позовну заяву відповідач 2 визнав в повному обсязі, проти позову не заперечив.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю.

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України.

Статтею 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, серед них: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральна засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонок (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою ті шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з абз. 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (із змінами і доповненнями)» суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, Вільшаницька сільська рада прийняла незаконні рішення від 29.12.2016 № 38 «Про укладення договору на передачу в строкове платне користування не витребуваних земельних ділянок (паїв) між Вільшаницькою сільською радою та ФГ «Білак» та рішення від 24.02.2017 № 49 «Про заключення та затвердження «Договору оренди землі» від 01.02.2017 р., а власне укладений та виконаний сторонами в частині передачі ФГ «Білак» обєкта оренди земельної ділянки площею 90 га., договір підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення.

Крім того, в Договорі оренди від 01.02.2017 відсутній пункт договору, який би зазначав термін дії договору - а саме: на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження, що є порушенням ст. 13 Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Частиною 3 статті 207 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Окрім цього, беручи до уваги факт зайняття ФГ «Білак» спірної земельної ділянки на підставі недійсного правочину, враховуючи те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, а також те, що відповідно до ст.152 ЗК України, прокурор вправі заявляти в інтересах Самбірської районної державної адміністрації вимогу про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відповідно ФГ «Білак» повинно звільнити спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено обовязок представляти інтереси держави в суді у випадках, визначених Законом.

Право на звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст.2 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Водночас, слід зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 передбачено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям і лише прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах", означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст.ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким чином, орган, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Самбірська районна державна адміністрація.

Проте, Самбірська РДА по даний час, не вжила дієвих заходів щодо усунення вказаних порушень, що призвело до незаконного та розпорядження земельними ділянками, що заподіює шкоду інтересам держави, обмежившись тільки написанням листа керівнику Самбірської місцевої прокуратури, щодо наявних порушень держави.

Підставою для звернення із відповідним позовом прокурора в інтересах держави в особі позивача є необхідність дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у правильних законодавчо визначених обсягах та шляхом їх вірного правового регулювання.

В даному випадку звернення прокурора із відповідним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яким надано статус не витребуваних, та повноваження щодо їх ефективного розпорядження законодавцем тимчасово, на строк до моменту оформлення права власності, покладено на місцевий орган виконавчої влади Самбірську районну державну адміністрацію.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. При визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» суд категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес». Суспільство, Український народ як сукупність окремих субєктів, індивідів, людей, також має, з огляду на статті 1, 3, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України, конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішені земельних питань, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.

Отже правовідносини, повязані з використанням земель, якими розпоряджаються органи державної влади та місцевого самоврядування, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення чи дій органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка чи право на неї передано іншій особі в порушення встановленого вимогами чинного законодавства порядку, такому інтересу не відповідає. Вільшаницька сільська рада не наділена повноваженнями щодо надання оспорюваної земельної ділянки в оренду.

Незаконне надання у користування спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України та частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Згідно зі ст.ст. 118, 119 Конституції України місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади, що в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території певного району, забезпечує реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Як встановлено судом, спірні земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту с.Вільшаник, Вільшаницької сільської ради, та не відносяться до земель комунальної власності.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 4-3 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідачів.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Вільшаницької сільської ради Самбірського району Львівської області №38 від 29.12.2016 р. «Про укладення договору на передачу в строкове платне користування не витребуваних земельних ділянок (паїв) між Вільшаницькою сільською радою та ФГ «Білак».

3. Визнати незаконним та скасувати рішення Вільшаницької сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.02.2017 р. №49 «Про заключення і затвердження договору оренди землі ФГ «Білак».

4. Визнати недійсним договір оренди землі від 01.02.2017 р., укладений між Вільшаницькою сільською радою та ФГ «Білак», зареєстрований у журналі реєстрації договорів оренди земельних ділянок за №4.

5. 3обовязати Фермерське господарство «Білак» (адреса: 80460, Львівська область, Самбірський район, с. Стрілковичі, ідентифікаційний код 22369378) звільнити невитребувані земельні частки (паї) загальною площею 90 га., що розташовані на території Вільшаницької сільської ради, Самбірського району за межами населеного пункту.

Стягувач: Самбірська районна державна адміністрація (адреса: 81400, м. Самбір, вул. Мазепи, 8, ідентифікаційний код 04056322).

6. Стягнути з Вільшаницької сільської ради Самбірського району Львівської області (адреса: 80460, Львівська область, Самбірський район, с. Вільшаник, вул. Шевченка, 10, ідентифікаційний код 04370231) на користь прокуратури Львівської області (р/р № 0774 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172, отримувач прокуратура Львівської області, ) судовий збір в сумі 3 200 грн 00 коп.

7. Стягнути з Фермерського господарства «Білак» (адреса: 80460, Львівська область, Самбірський район, с. Стрілковичі, ідентифікаційний код 22369378) на користь прокуратури Львівської області (р/р № 0774 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172, отримувач прокуратура Львівської області, ) судовий збір в сумі 3 200 грн 00 коп.

8. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.09.2017 р.

Суддя Синчук М.М.