ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2017 р. Справа № 911/1975/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик», м.Маріуполь

До Публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат», м.Бровари

про стягнення 36078,30 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат» (далі відповідач) про стягнення 36078,30 грн.

Провадження у справі №911/1975/17 порушено відповідно до ухвали суду від 27.06.2017 року та призначено справу до розгляду на 13.07.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 13.07.2017 року без поважних причин не зявився та 12.07.2017 року надіслав до суду клопотання про зупинення провадження у справі. Розгляд справи відкладався на 17.08.2017 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 17.08.2017 року без поважних причин не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 07.09.2017 року. Також, в судовому засіданні 17.08.2017 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 07.09.2017 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач в судове засідання не зявився.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 21.01.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 04-15 перевезення вантажів автомобільним транспортом. Згідно вказаного договору, та додаткових угод до нього, позивач зобовязувався за плату надавати послуги з автоперевезення вантажів по узгодженому з відповідачем маршруту та ціні, а відповідач, в свою чергу, своєчасно сплачувати отримані послуги. Вартість послуг та маршрут перевезення були узгоджені в додаткових угодах №№ 1 та 2, від 21.01.2015 року та від 12.02.2015 року відповідно.

Позивач зазначає, що ним були надані послуги перевезення, які тприйняті відповідачем в повному обсязі, що підтверджується актами наданих послуг: № 89 від 31.01.2015р., на суму 19 615,00 грн., №133 від 13.02.2015р. на суму 7 295,00 грн., №146 від 16.02.2015р. на суму 5 448,10 грн., № 158 від 20.02.2015р., на суму 20 445,00 грн., № 214 від 06.03.20115р. на суму 29 014,40 грн., № 219 від 07.03.2015р. на суму 8 611,20 грн., № 298 від 31.03.2015р. на суму 15 264,60 грн., всього на загальну суму 105 693,30 грн. Відповідні акти підписані сторонами без застережень. Факт надання послуг перевезення також підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Згідно з п.п. 4.1. Договору відповідач повинен був сплатити 100% вартість перевезення протягом 7 банківських днів після розвантаження автомобіля.

Частково виконуючі свої зобовязанні за договором відповідачем за відповідними платіжними дорученнями здійснено проплати в період з лютого 2015 року по липень 2015 року, з врахуванням яких, неоплаченими залишились надані позивачем послуги перевезення на суму 36 078,30 грн.

Позивач зазначає, що 04.05.2016 року звертався до відповідача з вимогою погасити борг, яка залишена без відповіді та задоволення.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача в сумі 36 078,30 грн., що відповідачем не спростовано.

Однак, відповідачем в ході розгляду справи надано відзив, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначив, що ухвалою Господарського суду Київської області від 12.10.2016 року у справі №925/960/16 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат ().

Оголошення про порушення справи про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було опубліковане 13.10.2016 року (номер публікації 36318).

Згідно положень ч. 1 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобовязані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявленая грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Відповідач зазначає, що не спростовано позивачем, що за наведеними в позові вимогами, які підпадають під визначення конкурсних вимог кредитора, оскільки виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» заяву про визнання грошових вимог в межах справи про банкрутство ПАТ «ВХК» не подавав. До реєстру вимог кредиторів ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат», що був затверджений ухвалою Господарського суду Київської області 22.12.2016 року у справі №925/960/16 вимоги ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» не включені.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцяти денного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє в задоволенні позову.

Таким чином, оскільки строк на подання заяви про визнання грошових вимог до ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» закінчився 13.11.2016 року і позивач своєчасно не звертався з відповідними конкурсними кредиторськими вимогами у банкрут ній справі, на підставі ч. 3 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Таким чином, за наслідками розгляду справи позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 21.09.2017 р.