ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.2017 Справа № 904/8076/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О., м. Київ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 2 682,58 грн. за договором суборенди

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. звернулось до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 борг за оренду приміщення у розмірі 2 682,58 грн. за договором суборенди частини нежитлового приміщення від 01.01.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди приміщення від 01.01.2015, в частині повної та своєчасної сплати за користування орендованим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з'явився, витребуваних судом документів не надав.

Відповідач повторно в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд справи в господарському суді був повідомлений належним чином на підставі наступного.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

Від відповідача конверт з ухвалою повернувся на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

При цьому, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду була надіслана відповідачу завчасно з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду була надіслана на адресу відповідача та не отримана відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю адресою реєстрації.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представників сторін, оскільки про час та місце розгляду справи останні повідомлені належним чином.

Розгляд справи відкладався з 11.09.2017 на 02.10.2017.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не заявлялось.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 02.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (орендар, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (суборендар, відповідач) укладено договір суборенди № 1 частини нежитлового приміщення, за п.1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування на строк, визначений у даному Договорі, на умовах суборенди, без права викупу, частину нежитлового приміщення загальною площею 5,0 м.кв. - надалі іменується - „приміщення", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. План-схема приміщення та його місцезнаходження на плані, зазначено у Додатку № 1 до даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, приміщення знаходиться у користуванні орендаря у відповідності до договору оренди № 2 від 10.09.2007, укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. Приміщення передається суборендарю без права передачі його в подальшу суборенду.

Приміщення передається в суборенду та буде використовуватися з метою здійснення господарської діяльності, відповідно до виду підприємницької діяльності суборендаря (п. 2.1. договору).

Згідно п. 3.1. договору, зазначене в п. 1.1. цього договору приміщення повинно бути передане орендарем та прийняте суборендарем протягом 3 днів з дня підписання цього договору.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що передача приміщення в суборенду здійснюється на підставі Акту приймання-передачі, який підписується сторонами договору.

Приміщення вважається переданим в суборенду з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору строк суборенди складає 2 роки 11 місяців з дати укладання цього договору.

Строк суборенди може бути скорочений лише за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору (п. 4.2. договору).

Згідно п. 5.1. договору, суборендна плата за календарний місяць оренди становить 700,00 грн., крім того ПДВ - 140,00 грн. Всього з ПДВ 840,00 грн.

Суборендна плата нараховується з дня передачі приміщення орендарю за актом приймання-передачі по день повернення приміщення орендодавцю за актом приймання-передачі (п. 5.2. договору).

У відповідності до п. 5.3. договору, суборендна плата перераховується в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця на підставі рахунку, отриманого від орендодавця та акту приймання-передачі послуг суборенди за попередній місяць не пізніше 10 числа поточного місяця за поточний місяць.

Повернення суборендарем приміщення, що передане в суборенду, здійснюється за актом приймання-передачі (п. 8.1 договору).

Згідно п. 8.2. договору, приміщення, що передане в суборенду, повинно бути передане суборендарем та прийняте орендарем протягом наступного дня з моменту закінчення терміну суборенди, дострокового припинення або розірвання договору.

Приміщення, що передане в суборенду, вважається фактично переданим орендарю з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі (п. 8.3 договору).

Відповідно до п. 10.2. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання.

На виконання умов договору 26.01.2015 позивач передав, а відповідач прийняв у користування, що підтверджується актом приймання-передачі суборендованого майна (частини нежитлового приміщення) від 26.01.2015.

Зауважень щодо переданого у оренду приміщення у відповідача не було.

На виконання п. 5.3. договору, позивач надав відповідачеві рахунки-фактури для оплати вартості суборенди приміщення, а саме:

- рахунок-фактура № 02/15-3 від 18.02.2015 на суму 1 002,58 грн.;

- рахунок-фактура № 03/15-3 від 04.03.2015 на суму 840,00 грн.;

- рахунок-фактура № 04/15-3 від 03.04.2015 на суму 840,00 грн.

Крім того, позивач надав суду акти прийому-передачі наданих послуг: № 02/15-3 від 18.02.2015 на суму 1 002,58 грн.; № 03/15-3 від 04.03.2015 на суму 840,00 грн.; № 04/15-3 від 03.04.2015 на суму 840,00 грн., однак дані акти відповідачем не підписані.

Також, сторонами 30.04.2015 було підписано додатковий договір до договору суборенди № 1 від 01.01.2015, згідно п. 1 якого сторони, керуючись п. 4.2. договору, за взаємною згодою вирішили достроково, з 30.04.2015, припинити дію договору, у зв'язку з чим суборендар на підставі п. 8.2. договору, зобов'язується не пізніше 30.04.2015 передати, а орендар не пізніше 30.04.2015 зобов'язується прийняти з користування суборендоване майно, що оформлюється сторонами актом приймання-передачі (повернення) суборендованого майна.

З дати припинення дії договору, незалежно від підписання сторонами відповідного Акту прийому-передачі, суборендна плата за договором не нараховується та не підлягає сплаті суборендарем (п. 2 додаткового договору).

На підставі додаткового договору відповідач повернув, а позивач прийняв суборендоване приміщення без зауважень, про що свідчить підписаний акт прийому-передачі суборендованого майна з суборенди від 20.04.2017.

Позивач направляв відповідачеві листа № 1-5-8521 від 11.08.2016, в якому пропонував протягом 7 банківських днів з моменту отримання даної вимоги у добровільному порядку здійснити повернення грошових коштів у розмірі 2 682,58 грн. за договором суборенди нежитлового приміщення № 1 від 01.01.2015.

Даний лист повернувся позивачеві з відміткою відділення зв'язку „за закінченням терміну зберігання".

Таким чином, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором суборенди нежитлового приміщення № 1 від 01.01.2015, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 2 682,58 грн., що і стало причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути, зокрема, інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено ст. 774 Цивільного кодексу України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 5.3. договору, строк оплати орендних платежів є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості не надано.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2 682,58 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов'язання, позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з стягненням з відповідача 2 682,58 грн. - основного боргу.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк "Надра" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 15, ) основний борг у розмірі 2 682,58 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят дві грн. 58 коп.) та 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) - витрат зі сплати судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

02.10.2017.

Суддя Н.Г. Назаренко