номер провадження справи 12/105/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 Справа № 908/1480/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1480/17

за позовом: Комунального підприємства «Водоканал»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль»

про стягнення 83511,05 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 52 від 16.06.2017року

від відповідача ОСОБА_2, директор, протокол загальних зборів учасників ТОВ «Грааль» від 01.03.2012 року

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство «Водоканал» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль» про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання за період з 02.02.2017 року по 30.06.2017 року в сумі 58867,34 грн. за договором на відпуск води та прийом стоків в комунальну каналізацію № 109 від 01.01.2003 року.

03.08.2017 року на адресу суду від позивача у справі в порядку ст. 22 ГПК України надійшла заява про збільшення позовних вимог та стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 02.02.2017 року по 01.07.2017 року в сумі 71843,04 грн.

Від відповідача в порядку ст. 59 ГПК України 04.08.2017 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та зазначає наступне:

- позов обгрунтований договором № 109 від 01.01.2003 року, який втратив чинність, оскільки не приведений у відповідність Закону України «Про житлово комунальні послуги»;

- умови договору № 109 від 01.01.2003 року складені на підставі Правил користування системами комунального водопостачання и водовідведення в городах України, які втратили чинність у 2008 року, при цьому договір не містить заміну умовам договору, що втратили чинність - діючими нормами законодавства;

- позивач незаконно та безпідставно обґрунтовує стягнення з відповідача суми заборгованості, саме п.1.1. та п.2.2.1 договору № 109 від 01.01.2003 року, оскільки позивач в позові не довів, що в дійсності за період з 02.06.2016 року по 01.02.2017 року на підставі п.1.1 договору мав право та/або був зобовязаний подавати воду на нужди відповідача, яку відповідач безпосередньо у цей період спожив, в наслідок чого відповідач повинен сплати позивачу грошові кошти, як плату за господарську діяльність позивача передбачену п. 1.1 договору, яка включає в себе послуги передбачені п.2.2.1 договору;

- позивач вводить в оману суд зазначаючи, що саме відповідач безпосередньо споживає його послуги з водопостачання та водовідведення, однак в дійсності ці послуги споживають мешканні будівлі, розташованої за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставі, 12, яка частково (759/1006) належить відповідачу, у звязку з чим заявлений позивачем до стягнення борг це борг мешканців будівлі;

- зазначена в позові сума 1870,94 грн. як часткове погашення відповідачем заборгованості насправді отримана позивачем не від відповідача, а від Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Запоріжжя як субсидії, що були призначені мешканням будівлі по вул. Руставі, 12 м. Запоріжжя;

- вказує, що за період з 02.02.2017 року по 30.06.2017 року в якості субсидій позивач отримав не 1870,94 грн., а 4049,76 грн.;

- зазначає, що відповідач взагалі сам, як юридична особа не споживає питну воду та не скидає стоки, 100 % це роблять мешканці будівлі, однак договір та/або законодавство не передбачають прав відповідача збирати замість позивача із мешканців будівлі вул. Руставі, 12 м. Запоріжжя - споживачів послуг позивача грошові кошти;

- на думку відповідача, положеннями договору № 109 від 01.01.2003 року умови договору можуть бути пролонговані, однак сторони договору можуть здійснювати свої зобовязання виключно на умовах, що передбачені змістом договору, яким в жодній мірі не передбачено, що після сплину періоду, передбаченого п. 1.1 договору, тобто після 31.12.2005 року позивач зобовязаний або має право надавати відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення;

- стверджує, що відповідач не споживає питну воду та не скидає стоки, а також не є балансоутримувачем будівлі за адресою: Руставі, 12, м. Запоріжжя в розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки 241/1000 будівлі з 2004 року належить ФОП ОСОБА_3 на праві власності, зокрема, увесь підвал з комунікаціями, технічні та інші приміщення будівлі, та 01.08.2008 року між Комунальним підприємством «Водоканал» та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір № 8755 про надання послуг з питного водопостачання та прийом стічних вод у системи каналізації;

- звертає увагу на те, що відповідно до наданих до позову актах споживачами питної води є є населення, яке мешкає у будинку за адресою: Руставі, 12, м. Запоріжжя.

08.08.2017року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання в порядку ст. 38 ГПК України, в якому останній просить суд зобовязати позивача:

- надати письмові відомості (список) про відкриті фізичним особам-мешканцям будівлі-гуртожитку блочного типу, який розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставі, 12, особові рахунки по сплаті житлово-комунальних послуг, зокрема послуг водопостачання і а водовідведения. а у випадку відсутності таких рахунків, письмові пояснення їх не відкриття;

- надати письмові відомості (список) фізичних осіб - мешканців будівлі-гуртожитку блочного типу, який розташований за адресою м Запоріжжя, вул. Руставі, 12, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема послуг водопостачання та воловідведення;

- надати письмові пояснення - з яких підстав Комунальне підприємство «Водоканал» при наявності у фізичних осіб-мешканців будівлі-гуртожитку блочного типу. який розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставі 12 особових рахунків по сплаті житлово-комунальних послуг, не укладає з цими особами окремі договори про відпуск води та прийом стоків, а також не стягує заборгованість у розмірі 98833,72 гри за спожиті цими особами в період з 02.06.2016 року по 01.02.2017 року послуги Комунального підприємства «Водоканал» безпосередньо з споживачів - фізичних осіб-мешканців будівлі-гуртожитку блочного типу, який розташованим за адресою м. Запоріжжі, вул. Руставі. 12.

Також, 08.08.2017 року відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про зобовязання позивача надати нормативне обґрунтування наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль» прав та обовязків, не постачаючи мешканцям будівлі по вул. Руставі, 2. м. Запоріжжя питну воду та не приймаючи від них стоків, збирати з них оплату за ці надані їм Комунальним підприємством «Водоканал» послуги, замість Комунального підприємства «Водоканал».

Розглянувши вказане клопотання суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Поряд з цим, пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Однак, при поданні клопотання відповідачем не дотримано вимог ст. 38 ГПК України, а саме в клопотанні не викладені обставини, що перешкоджають наданню витребуваних ним доказів, не обґрунтована та не доведена неможливість самостійно подати витребувані ним документи. Крім того, матеріали даної справи, з огляду на предмет та підстави позову, містять достатньо доказів для прийняття обґрунтованого та об'єктивного рішення по даній справі.

Відтак відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача.

Крім того, відповідачем 08.08.2017 року надано письмові пояснення про неможливість надання правової оцінки заяві позивача про збільшення позовних вимог у даній справі.

Через канцелярію суду 22.08.2017 року від відповідача надійшли письмові пояснення щодо листування Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль» і мешканців будівлі по вул. Руставі, 2. м. Запоріжжя з приводу безпосереднього укладання договорів водопостачання та водовідведення між позивачем та мешканцями будівлі, як прямими споживачами цих його послуг. Зазначає, що на звернення відповідача позивач відповідає відпискою, зміст якої не тільки не відповідав на поставлені відповідачем питання, але містив надумані претензії до відповідач, які в дійсності не гуртуються на законі.

Від позивача 12.09.2017 року в порядку ст. 22 ГПК України надійшла заява про збільшення позовних вимог та стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 02.02.2017 року по 01.08.2017 року в сумі 83511,05 грн.

Судом прийнято до уваги, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК України) слід розуміти збільшення або зменшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (п. п. 3.10., 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, фактично відбулося збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення заборгованості із сплати послуг з водопостачання та водовідведення та формування нової ціни позову, в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». Таким чином, має місце нова ціна позову, заявлена позивачем, з якої спір вирішується судом по суті, а саме вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 02.02.2017 року по 01.08.2017 року в сумі 83511,05 грн.

Безпосередньо в судовому засіданні 12.09.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням збільшення та наполягав на їх задоволенні. Разом з тим надав суду із супровідним листом додаткові докази для приєднання до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.09.2017 року проти позову заперечував.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.01.2003 року між Комунальним підприємством «Водоканал», далі Водоканал, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грааль», далі Абонент, був укладений договір на відпуск води та прийом стоків в комунальну каналізацію №109, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Договору Водоканал забезпечує Абоненту подачу води на господарсько питні, побутові, технічні потреби, а також прийом стічних вод у період з 01.01.2003р. по 31.12.2005р. на площадках: вулиця Руставі, 12. При цьому сторони керуються діючими «Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та населених пунктах України», введеними в дію з 01.10.1994 року, «Правилами приймання стічних вод підприємств в комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», Правилами експлуатації і технічними вимогами до приборів обліку питної, технічної води, промислових та госпфекальних стоків», ГОСТом на воду питьевую 287482.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що для здійснення розрахунків між Водоканалом і Абонентом встановлені тарифи з урахуванням ПДВ за групами споживачів. Тарифи на воду та стоки можуть змінюватися у встановленому порядку.

Підпунктом 2.2.1 п. 2.2 Договору Водоканал зобовязаний забезпечити Абоненту подачу питної води з напором (Р- 3,0 к.г.с./ кв. м.) в точці підключення по вул.Звенигородській і якістю у відповідності зі стандартом відповідно розділу зон обслуговування та балансової належності, а також прийом стоків у кількості, зазначеній в договорі, із забрудненнями, що не перевищують допустимі концентрації. В свою чергу, Абонент зобовязаний своєчасно оплачувати надані послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прибори та обладнання на них в належному порядку у відповідності з цим договором і «Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та населених пунктах України», «Правилами приймання стічних вод підприємств в комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України».

Розділ 4 Договору передбачає, що основним документом на оплату є акт. Акти за воду та послуги каналізації виписуються основному абоненту з зазначенням споживачів представником «Водоканалу», який предявляє посвідчення. Акти виписуються 16-18 числа кожного місяця. Протягом трьох днів з дня виписки акту абонент пред'являє платіжне доручення в банк.

Відповідно до п. 5.1 Договору сторони несуть відповідальність за невиконання зобов'язань у відповідності з чинним законодавством та вказаними в договорі нормативними документами.

Сторони за Договором у розділі 6 узгодили, що термін дії Договору встановлюється з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року, у випадку, якщо за один місяць до припинення терміну дії цього договору жодна з сторін не заявить про закінчення його дії, договір вважається продовженим на наступний термін. При цьому, розрахунки обємів водоспоживання та водовідведення Абонент надає Водоканалу щорічно станом на початок кожного року.

Доказів припинення дії Договору сторони не надали. Отже, на час розгляду справи умови договору є чинними.

Так, на виконання умов укладеного Договору за період з 02.02.2017 року по 01.08.2017 року позивач надав послуги з водопостачання на загальну суму 85424,64 грн., а відповідач прийняв надані послуги, що підтверджується підписаними сторонами у справі без зауважень та заперечень актами, а саме:

- актом № 109/1 від 01.03.2017 року за період з 02.02.2017 року по 01.07.2016 року, на суму 17252,17 грн.;

- актом № 109/1 від 03.04.2017 року за період з 02.03.2017 року по 01.04.2017 року, на суму 14085,00 грн.;

- актом № 109/1 від 03.05.2017 року за період з 02.04.2017 року по 01.05.2017 року, на суму 13906,48 грн.;

- актом № 109/1 від 01.06.2017 року за період з 02.05.2017 року по 01.06.2017 року, на суму 15492,73 грн.;

- актом № 109/1 від 03.07.2017 року за період з 02.06.2017 року по 01.07.2017 року, на суму 12975,70 грн.;

- актом № 109/1 від 01.08.2017 року за період з 02.07.2017 року по 01.08.2017 року, на суму 11710,66 грн..

Вказані акти підписані уповноваженою особою відповідача.

Позивач у позові та заяві про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 12.09.2017 року зазначає, що відповідачем була здійснена часткова оплата вартості наданих за період з 02.02.2017 року по 01.08.2017 року послуг з водопостачання та водовідведення за договором в сумі 1913,59 грн. Доказів в підтвердження оплати наданих послуг в сумі 1913,59 грн. до матеріалів справи не надано, але вказана сума визнається позивачем як сплаченою відповідачем.

Таким чином з врахуванням часткової оплати заборгованість відповідача за надані послуги з водопостачання та водовідведення складає 83511,05 грн.

Втім, відповідач свої зобовязання з оплати вартості наданих послуг з водопостачання в повному обсязі не виконав, у звязку з чим за ним утворився борг в розмірі 83511,05 грн., який позивач і намагається стягнути.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами склалися правовідносини, які виникли в процесі виконання договору про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації і повязані з наданням і отриманням вказаних послуг, які регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918-ІІІ від 10.01.2002 року, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24.06.2004 року, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року (далі Правила користування).

Сторони досягли всіх суттєвих умов договору, встановили його предмет, ціну, строк дії, а тому в розумінні вимог ст. ст. 638, 639 ЦК України договір вважається укладеним. Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обовязків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Укладений між сторонами договір про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договором передбачено щомісячну сплату наданих послуг, тому до спірних правовідносин застосовуються також приписи статті 903 ЦК України, яка передбачає оплату наданих послуг, в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Порядок проведення розрахунків за надані послуги між сторонами узгоджений в розділі 4 Договору. Так, основним документом на оплату є акт. Акти за воду та послуги каналізації виписуються основному абоненту з зазначенням споживачів представником «Водоканалу», який предявляє посвідчення. Акти виписуються 16-18 числа кожного місяця. Протягом трьох днів з дня виписки акту абонент пред'являє платіжне доручення в банк.

Факт надання позивачем відповідачу послуг з питного водопостачання за Договором за період з 02.02.2017 року по 01.08.2017 року, строк оплати яких настав, підтверджений підписаними сторонами без заперечень актами, засвідчені копія яких міститься у справі.

Як зазначає позивач у позові та заяві про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 12.09.2017 року, виписані позивачем акти частково сплачені відповідачем на суму 1913,59 грн.

Проте, відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем у встановлений договором строк за надані згідно умов договору послуги, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 83511,05 грн.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач довів суду факт невиконання в повному обсязі з боку відповідача своїх зобовязань за договором, а саме не здійснення останнім оплати за надані в період з 02.02.2017 року по 01.08.2017 року послуги з водопостачання, а наявність заборгованості в сумі 83511,05 грн. підтверджується підписаними між сторонами актами з врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат боргу. Відповідач доказів сплати заборгованості станом на день розгляду справи суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства «Водоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль» про стягнення заборгованості в сумі 83511,05 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позову заяву спростовуються наступним:

Відповідач зазначає, що договором № 109 від 01.01.2003 року не передбачений обов'язок або право позивача надавати відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, після сплину періоду, передбаченого п. 1.1 договору, тобто після 31.12.2005 року.

Розділом 6 Договору передбачено, що у випадку, якщо за один місяць до припинення строку дії договору жодна з сторін не заявить про закінчення його дії, договір вважається продовженим на наступний строк.

У матеріалах справи відсутні докази, того що сторонами подавалися заяви про закінчення дії договору. Отже, на час розгляду справи договір діє, а його умови є чинними.

Стосовно невідповідності положень у п. 2.2.1 та п. 1.1 Договору, слід зазначити, що фактично відповідач відповідно до умов договору № 109 від 01.01.2003 року отримував послуги передбачені договором, що підтверджується складеними актами на сплату послуг за період з 02.02.2017 року по 01.08.2017 року, які підписані представником директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль» ОСОБА_2

Твердження відповідача, що він не є споживачем питної води не приймаються судом до уваги оскільки відповідно до умов укладеного договору на відпуск води та приймання стоків в комунальну каналізацію № 109 від 01.01.2003 року, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Грааль» є споживачем питної води та зобов'язане здійснювати своєчасну плату за надані послуги. Вказаний договір не розірвано, не визнано недійсним, а доказів внесення змін в частині споживача до матеріалів справи не надано. При цьому судом враховано, що Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України № 190, зокрема п.1.1. встановлено, що ці правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форми власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод. Відповідно до п. 2.1 Правил, відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюється виключно на договірних засадах.

Щодо тверджень відповідача, з приводу оплати послуг з водопостачання та водовідведення мешканцями будівлі за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставі, 12, слід зазначии, що пунктом 3.9 Правил встановлено, що рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо споживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, зміни до договору №109 від 01.01.2003 року сторонами щодо істотних умов договору, в т.ч. стосовно обсягів питного водопостачання, які необхідні для провадження діяльності з утримання будинків і споруд та прибудинкової території не вносились.

Посилання відповідача на те, що Товариство з обмеженою відповаідальністю «Грааль» не є фактичним балансоутримувачем водопровідних мереж, спростовуються висновками викладеними у рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.01.2016 року у справі № 908/4236/13, яке набрало чинності, та яким було встановлено, що фактичним балансоутримовачем водопровідних мереж гуртожитку по вул.Руставі, 12 у м.Запоріжжі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Грааль», які приймаються судом як факти, які не підлягають доказуванню в силу приписів статті 35 ГПК України, а тому мають для суду при розгляді даної справи обовязковий характер..

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Грааль», відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.09.2017 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 629, 638, 639, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч. 1 ст. 35, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Водоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль», 69093, м. Запоріжжя, вул. Руставі, 12, , на користь Комунального підприємства «Водоканал», 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 61, , заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 02.02.2017 року по 01.08.2017 року та за договором на відпуск води та прийом стоків в комунальну каналізацію № 109 від 01.01.2003 року в сумі 83511 (вісімдесят три тисячі пятсот одинадцять) грн. 05 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено 20.09.2017 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.