ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 914/1856/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області, м. Львів (далі - Прокурор),

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2017

зі справи № 914/1856/16

за позовом Золочівської місцевої прокуратури Львівської області, м. Миколаїв Львівської області, в інтересах держави в особі Новороздільської міської ради, м. Новий Розділ Львівської області (далі - Міська рада),

до комунального підприємства "Розділжитлосервіс" Новороздільської міської ради, м. Новий Розділ Львівської області (далі - КП "Розділжитлосервіс"),

про стягнення 171 419,78 грн. збитків, завданих місцевому бюджету кримінальним правопорушенням (злочином),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Жидачівська об'єднана державна фінансова інспекція у Львівській області, м. Жидачів Львівської області (далі - Жидачівська ОДФІ);

Державна фінансова інспекція у Львівській області, м. Львів (далі - ДФІ).

Судове засідання проведено за участю:

прокурора - Гришиної Т.А.,

представника Міської ради - не з'яв.,

представника КП "Розділжитлосервіс" - Онацька В.В.,

представника Жидачівської ОДФІ - не з'яв.,

представника ДФІ - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.09.2016 (суддя Крупник Р.В.): позов задоволено; з КП "Розділжитлосервіс" стягнуто на користь Міської ради 171 419,78 грн. збитків; з КП "Розділжитлосервіс" стягнуто в доход державного бюджету України 2 571,30 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 (колегія суддів у складі: Кравчук Н.М. - головуючий, Бонк Т.Б. і Якімець Г.Г.): задоволено апеляційну скаргу КП "Розділжитлосервіс"; згадане рішення місцевого господарського суду скасовано; прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено; з Золочівської місцевої прокуратури Львівської області стягнуто на користь КП "Розділжитлосервіс" 2 828,43 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Прокурор просить скасувати оскаржувану постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду з даної справи. Скаргу з посиланням на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Кримінального кодексу України (далі - КК України), Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано порушенням апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права у прийнятті згаданої постанови.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу КП "Розділжитлосервіс" зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, відповідність її нормам матеріального і процесуального права та просить скаргу залишити без задоволення, а зазначену постанову - без змін.

Від інших учасників судового процесу відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасники судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

За результатами цього розгляду Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Суд першої інстанції у розгляді справи виходив з таких обставин та висновків.

З 02.06.2015 по 31.07.2015 Жидачівською ОДФІ проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КП "Розділжитлосервіс" за період з 01.02.2012 по 30.04.2015, за результатами якої складено акт від 07.08.2015 № 27-38/10 (далі - Акт).

У ході перевірки Жидачівською ОДФІ встановлено, що 03.10.2006 КП "Розділжитлосервіс" (орендодавцем) та ЗАТ "Енергія Новий Розділ" (орендарем) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Новий Розділ № 86/06 (далі - Договір оренди), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину нежитлового приміщення за адресою: м. Новий Розділ, вул. Грушевського, 37 загальною площею 865,53 кв.м, що знаходиться на балансі орендодавця, вартість якого визначена згідно з актом оцінки ПП "Будторгексперт" за експертною оцінкою 498 812,50 грн. Орендна плата згідно з пунктом 3.1 даного договору визначається на підставі Методики, затвердженої рішенням сесії Міської ради від 18.04.2005 № 472, і становить 4 560,80 грн. на місяць, у т.ч. ПДВ. Додатковими угодами до Договору оренди змінено, зокрема, площу об'єкта оренди, вартість об'єкта оренди, розмір орендної плати відповідно до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна територіальної громади м. Новий Розділ, затвердженої рішенням сесії Міської ради від 25.07.2007 № 266.

В Акті зазначено, що КП "Розділжитлосервіс" на порушення вимог пункту 2 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пункту 10 статті 69 Бюджетного кодексу України, пункту 16 частини другої Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна територіальної громади м. Новий Розділ у 2012 році не перерахувало до загального фонду міського бюджету плату за оренду приміщення за Договором оренди. Внаслідок вказаного порушення у звіті про фінансові результати, форма № 2 за 2012 рік, завищено дохід від реалізації на суму 171 419,78 грн. та відповідно занижено суму збитків за відповідний звітний період по рядку 225 на цю суму, і, як результат, завдано шкоди (збитків) міському бюджету в сумі 171 419,78 грн.

За даним фактом Миколаївським РВ ГУ МВС України у Львівській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000962 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України. У подальшому обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6, керуючого КП "Розділжитлосервіс", про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, було скеровано для розгляду по суті до Миколаївського районного суду Львівської області.

Відповідно до ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 07.04.2016 № 447/659/16-к у зв'язку з зміною обстановки, зумовленої прийняттям Міською радою рішення від 04.01.2013 № 332 про затвердження нової Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна територіальної громади м. Новий Розділ, якою не передбачено спрямування надходжень від орендної плати в міський бюджет, керуючого КП "Розділжитлосервіс" ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, кримінальне провадження № 0000962, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.08.2015, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, закрито; дана ухвала набрала законної сили 15.04.2016.

Додатковою угодою від 19.03.2012 №2 до Договору оренди пункт 1.1 даного договору було викладено в такій редакції: "Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування частину нежитлового приміщення, загальною площею 845,9 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Грушевського, 37, м. Новий Розділ Львівської області та перебуває на балансі орендодавця, вартість якого відповідно до Висновку про вартість майна від 20.01.2012, здійсненого ДП "Новороздільське МБТІ", за незалежною оцінкою становить 11 641,00 гривень з ПДВ". Також даною угодою внесено зміни до пункту 3.1 Договору оренди, а саме: розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, та Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна територіальної громади м. Новий Розділ, затвердженої рішенням сесії Міської ради від 25.07.2007 № 266. Розмір щомісячної орендної плати за об'єкт оренди становить 18 029,10 грн.

04.12.2012 сторонами Договору оренди підписано додаток № 3 до цього договору, відповідно до якого збільшено площу орендованого приміщення до 859,9 кв.м та збільшено розмір орендної плати до 18 326,39 грн. на місяць.

Жидачівською ОДПІ в Акті зазначено, що на порушення вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Бюджетного кодексу України та Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна територіальної громади м. Новий Розділ, затвердженої рішенням Міської ради від 25.07.2007 № 266, надходження від орендної плати від ТОВ "Енергія-Новий Розділ" за Договором оренди не спрямовувалися в місцевий бюджет м. Новий Розділ, а використовувалися відповідачем для господарських цілей підприємства, і в результаті міський бюджет у 2012 році не отримав надходження в сумі 171 419,78 грн.

Факт перебування ОСОБА_6 на посаді керуючого КП "Розділжитлосервіс" у 2012 році (у період, в якому позивачем були понесені збитки) та неперерахування орендної плати за 2012 рік за Договором оренди підтверджується відповідним контрактом від 08.06.2011, Актом та ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 07.04.2016 у справі № 447/659/16-к.

Протиправність поведінки службової особи КП "Розділжитлосерві", яка призвела до заподіянні збитків Міській раді, полягала у невжитті директором ОСОБА_6 заходів щодо перерахування орендної плати, яка надходила від ТОВ "Енергія-Новий Розділ" за Договором оренди, до бюджету м. Новий Розділ у відповідності до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна територіальної громади м. Новий Розділ. Вину в інкримінованому злочині ОСОБА_6 визнав, про що свідчить ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 07.04.2016 у справі № 447/659/16-к.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було закрите не через відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення, а у зв'язку з нереабілітуючими обставинами, а саме - зі зміною обстановки: прийняттям Міською радою нової Методики розрахунку орендної плати, згідно з якою всі орендні платежі орендодавців комунальних підприємств зараховуються за останніми. Оскільки щодо обвинувачуваного в силу положень статті 373 КПК України не було винесено виправдувального вироку, то вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, є доведеною.

Судом першої інстанції зазначено про наявність усіх елементів цивільного правопорушення, допущеного зі сторони відповідача, позивачем доведено можливість та реальність отримання доходу та його розміру у вигляді орендної плати за користування об'єктами комунальної власності м. Новий Розділ, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими.

Прокуратура підставою для представництва інтересів держави в даному випадку визначила нездійснення Міською радою заходів щодо стягнення до місцевого бюджету коштів у розмірі 171 419,78 грн., недостатність яких негативно впливає на виконання органами місцевого самоврядування покладених на них функцій і завдань.

Апеляційна інстанція, відмовляючи у задоволенні позову, додатково зазначила таке.

Предметом розгляду даної справи є питання щодо наявності підстав для відшкодування збитків з підприємства, які завдані його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Позовні вимоги прокуратури обґрунтовані тим, що протиправність поведінки службової особи КП "Розділжитлосерві", яка призвела до заподіяння збитків Міській раді, полягає у невжитті директором ОСОБА_6 заходів щодо перерахування орендної плати, яка надходила від ЗАТ "Енергія-Новий Розділ" за Договором оренди до бюджету м. Новий Розділ.

Аналіз частини четвертої статті 35 ГПК України свідчить, що преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні. Тому обставини, вказані в інших процесуальних документах у кримінальному провадженні, можуть враховуватися судами при розгляді господарських справ з урахуванням статті 43 ГПК щодо оцінки доказів.

25.07.2007 Міською радою прийнято рішення № 266, яким затверджено Методику розрахунку і порядку використання плати за оренду майна територіальної громади м. Новий Розділ.

Відповідно до пункту 16 даної Методики у разі, коли орендодавцем майна є комунальне підприємство, організація, орендна плата спрямовується: - за окреме індивідуально визначене майно підприємства, організації (крім нерухомого) підприємству, організації; - за цілісний майновий комплекс структурного підрозділу підприємства, організації, нерухоме майно 100 відсотків орендної плати до міського бюджету.

Що ж до причинного зв'язку між діями відповідача та неотриманням коштів від оренди позивачем, то, пред'являючи вимогу про відшкодування неодержаного прибутку, позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначений прибуток, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Пункт 16 Методики не передбачає вчинення КП "Розділжитлосервіс" будь-яких дій щодо перерахування коштів до міського бюджету. Натомість відповідно до пункту 14 даної Методики платіжні документи щодо перерахування до бюджету або орендодавцеві орендних платежів подаються платниками установам банку до настання терміну платежу.

Як вбачається з Договору оренди, останній укладено згідно з вимогами Методики, затвердженої рішенням позивача від 12.04.2005 № 470, яка передбачала, що кошти від орендної плати зараховуються на розрахункові рахунки орендодавців. Передача в оренду здійснена на підставі рішення виконкому Міської ради від 03.10.2006 №428.

Згідно з пунктом 4 рішення Міської ради від 25.07.2007 № 266, яким затверджено нову Методику, відділ комунального майна та приватизації зобов'язано забезпечити перегляд у двомісячний термін діючих договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Новий Розділ, укладені до набрання чинності даного рішення.

З урахуванням вимог цього рішення, норм пунктів 14 та 16 Методики саме позивач зобов'язаний був переглянути Договір оренди та на підставі статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зобов'язати відповідача внести зміни до цього договору, зокрема щодо банківських реквізитів, на які вноситься орендна плата. Невиконання зазначеного рішення позивачем і призвела до ненадходження у 2012 році орендної плати до місцевого бюджету.

Прокурор, звертаючись з позовом про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої саме кримінальним правопорушенням (злочином), не довів вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину. Тому відсутні підстави для стягнення з відповідача шкоди в розмірі 171 419,78 грн.

Прокурором не доведено всіх елементів цивільно-правого делікту, а саме наявність шкоди, спричиненої позивачу, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою. Крім того, з огляду на відсутність належних доказів вини відповідача суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність протиправної поведінки відповідача.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з КП "Розділжитлосервіс" збитків у сумі 171 419,78 грн., завданих місцевому бюджету внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ГПК України:

- судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи (частина перша статті 47);

- доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (частина перша статті 32);

- господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (частина перша статті 43).

Постанова суду апеляційної інстанції цим вимогам відповідає не повною мірою.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що не доведено всіх елементів цивільно-правого делікту, а саме наявність шкоди, спричиненої позивачу, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою і відсутні належні докази вини відповідача. Крім того, прокурором не доведено вини керівника відповідача у вчиненні злочину.

Однак поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 48 КК України можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Для застосування статті 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним.

Отже, звільнення керівника відповідача від кримінальної відповідальності у зв'язку із зміною обстановки свідчить про те, що така особа вчинила злочин та є винною в його вчиненні, але звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Крім того, відповідно до частина перша статті 1172 ЦК України у тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв'язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків).

Таким чином, зазначаючи про відсутність вини відповідача, суд апеляційної інстанції не з'ясував усіх обставин справи, що входять до предмета доказування в ній і мають істотне значення для правильного вирішення спору, тому припустився неправильного застосування вимог ГПК України.

З урахуванням наведеного у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування названими судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі ГК України і ЦК України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, згідно з пунктом 3 статті 1119 і частини другої статті 11110 ГПК України прийнята постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У такому розгляді суду необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 зі справи № 914/1856/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Студенець