ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Справа № 926/2301/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого - судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М. Давид Л.Л.

Розглянувши апеляційні скарги Фонду державного майна України по Чернівецькій області за вих.№ 10-08-03371 від 07.09.17 та Приватного акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Черемош" за вих.№239 від 07.09.17

на рішення господарського суду Чернівецької області від 01.09.1

у справі №926/2301/17

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Черемош" м.Чернівці

про визнання недійсним рішення Наглядової ради від 01.02.2017р. ПрАТ "Туристичний комплекс "Черемош", оформленого протоколом №1 та про спонукання до вчинення дій - скликання річних загальних зборів акціонерів товариства

за участю представників:

від позивача - Чорней С.В. - представник;

від відповідача -Гужук А.І., Васильчук М.Н. - представники;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 926/2301/17 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.17 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 28.09.17.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 01.09.17 у справі №926/2301/17 (Желік М.Б.) у задоволенні позову відмовлено, судові витрати в сумі 3200грн. віднесено на сторони порівну. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Черемош" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області 1600грн. на відшкодування судового збору у даній справі.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що визнання господарським судом недійсним рішення, яке вичерпало свою дію станом на 30.04.2017р., не породжує у вересні 2017р. наслідків для позивача, не поновлює його правомочностей як акціонера Товариства за 2016-2017рр. на обов'язкове проведення річних загальних зборів саме у 2016-2017рр.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що позовні вимоги у справі про зобов'язання Товариства провести річні загальні збори теж задоволенню судом не підлягають з тих самих підстав, що і перша частина позовних вимог, тобто в зв'язку з обранням позивачем способу захисту, який, по-перше, не передбачено чинним законодавством; по-друге, не є ефективним, оскільки рішення господарського суду про зобов'язання провести річні загальні збори акціонерів за 2016-2017рр.(позовні вимоги у даній справі можуть стосуватися лише поновлення порушених оскаржуваним у справі рішенням прав акціонерів, що було прийнято до спливу терміну, встановленого для проведення річних загальних зборів акціонерів за 2016-2017рр. і яке поширюється лише на цей термін), прийняте у вересні 2017р. не можуть поновити права акціонерів щодо проведення річних загальних зборів у 2016-2017рр.

Не погоджуючись з рішення місцевого господарського суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення господарського суду Чернівецької області від 01.09.17 у данійц справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, апелянт - РВ Фонду державного майна України по Чернівецькій області зазначає про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує на те, що оспорене рішення наглядової ради товариства унеможливлює реалізацію позивачем корпоративних прав держави, таких як участь у загальних зборах товариства та ініціювання включенян до порядку денного загальних зборів товариства пропозицій з питань, які , на думку позивача, є важливими.

Також, позивач вважає, що місцевий господарський суд помилково зазначив про те, що рішення наглядової ради товариства вичерпало свою дію, оскільки, як вказує скаржник, Наглядова рада товариства прийняла рішення взагалі не проводити у 2017 році щорічні збори товариства, проте 2017 рік ще не закінчився, а тому є можливість провести збори про розгляд питань господарсько - фінансової діяльності товариства за 2016 рік.

Також, скаржник вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права в частині вимоги про зобов'язання відповідача провести річні загальні збори товариства. А протилежний висновок місцевого господарського суду, апелянт вважає необгрунтованим.

Відповідач також не погодився з рішенням місцевого господасрького суду у даній справі в частині розподілу судових витрат та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині покладення на відповідача судового збору скасувати, в решті рішення суду залишити без змін.

28 вересня 2017 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу РВ ФДМ України по Чернівецькій області в якому він зазначає про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові є законним та обгрунтованим, а тому в цій частині просить залишити його без змін.

Щодо рішення місцевого господасрького суду про покладення на відповідача судового збору, то відповідач вказує на те, що з цього приводу ним подана апеляційна скарга в якій викладено обставини, які на його думку, підтверджують незаконність рішення в цій частині.

За клопотанням відповідача здійснювалася технічна фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу.

У судовому засіданні присутні представники сторін навели свої доводи, міркування та заперечння, з приводу поданих апеляційних скарг та обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

01 лютого 2017 року Наглядова рада Приватного акціонерного товариства «Туристичний комплекс «Черемош» прийняла рішення, яке оформлене Протоколом №1 засідання Наглядової ради Товариства від 01.02.2017р.(а.с.42).

Згідно з зазначеним рішенням, посилаючись на ухвалу господарського суду Чернівецької області від 30.01.2017р. про порушення провадження у справі №926/4739-б/16 про банкрутство ПрАТ «ТК «Черемош», що, за висновком Наглядової ради, зробило недоцільним проведення щорічних зборів акціонерів Товариства, Наглядова рада вирішила: не проводити щорічні збори акціонерів ПрАТ «ТК «Черемош» у 2017 році.

Регіональне відділення ФДМУ по Чернівецькій області, яке є акціонером ПрАТ «ТК «Черемош» з часткою простих акцій у розмірі 9,7%, що підтверджується Випискою з цінних паперів станом на 11.07.2017р. (а.с.46), звернулось до суду з позовом до ПрАТ «ТК «Черемош» про визнання рішення Наглядової ради ПрАТ «ТК «Черемош» від 01.02.2017р недійсним та зобов'язання ПрАТ «ТК «Черемош» в установленому законом порядку скликати річні загальні збори акціонерів.

При цьому, позивач покликається на необхідністю розгляду зборами низки питань, про включення яких до порядку денного він звертався до Наглядової ради 06.02.2017р.(№11-02-00491) та 03.09.2017р.(№11-02-1100864), у т.ч. таких як: звіт наглядової ради про роботу за звітний період, про дострокове припинення повноважень Наглядової ради, затвердження річних звітів, розподіл прибутку та інших питань, що стосуються корпоративних прав акціонерів і т.і. та посилається на лист Західного територіального управління НКЦПФР від 10.05.2017р. №04-1/430 в якому йдеться про правопорушення на ринку цінних паперів в частині проведення річних загальних зборів акціонерів ПрАТ «ТК «Черемош», а також про несвоєчасне надання останнім інвестору рішення(відмови) про скликання зборів.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів ( п.1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

Частиною 2 статті 80 Господарського кодексу України визначено, що акціонерним товариством є господарське товариство, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій.

Згідно зі статтею 57 Господарського кодексу України, установчими документами суб'єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб'єкта господарювання. Відповідно до статті 4 Закону України "Про господарські товариства" акціонерне товариство створюється і діє на підставі статуту. Відповідно до ч.1 ст.154 Цивільного кодексу України, установчим документом акціонерного товариства є його статут.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.51 Закону України "Про акціонерні товариства" наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства» до виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про проведення чергових або позачергових загальних зборів відповідно до статуту товариства та у випадках, встановлених цим Законом.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

З огляду на наведене такі акти органів товариста можуть бути оскаржені.

Згідно з п.9.1 розділу 9 Статуту Приватного акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Черемош" управління та контроль за діяльністю Товариства здійснюють органи Товариства, до яких входить Наглядова рада(а.с.24,25), яка є органом, що здійснює захист прав акціонерів Товариства, і в межах компетенції визначеної цим Статутом та ЗУ "Про акціонерні товариства", контролює та регулює діяльність Генерального директора Товариства(пп.9.3.1 п.9.3 розділ 9 Статуту).

До виключної компетенції Наглядової ради Товариства згідно з пп.9.3.6 п.9 розділ 9 Статуту віднесено прийняття рішення про проведення чергових(річних) і позачергових загальних зборів акціонерів.

Як передбачено пп.9.2.2 п.9.2 розділу 9 Статуту Товариство зобов'язане щороку скликати Загальні збори(річні Загальні збори), які проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року на підставі рішення Наглядової ради(а.с.25).

Відповідно до ст.32 Закону України "Про акціонерні товариства" загальні збори є вищим органом акціонерного товариства. Акціонерне товариство зобов'язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори). Річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року. До порядку денного річних загальних зборів обов'язково вносяться питання, передбачені пунктами 11, 12 і 24 частини другої статті 33 цього Закону. Не рідше ніж раз на три роки до порядку денного загальних зборів обов'язково вносяться питання, передбачені пунктами 17 та 18 частини другої статті 33 цього Закону. Усі інші загальні збори, крім річних, вважаються позачерговими.

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, Статутом ПрАТ "ТК "Черемош", та вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства» встановлено обов'язок товариства щодо проведення річних загальних зборів акціонерів не рідше 1 разу на рік та не пізніше 30 квітня наступного за звітним року є обов'язком Акціонерного товариства.

Натомість, спірним рішенням Наглядової рада Приватного акціонерного товариства «Туристичний комплекс «Черемош» №1 від 01.02.17 з посиланням на ухвалу господарського суду Чернівецької області від 30.01.2017р. про порушення провадження у справі №926/4739-б/16 про банкрутство ПрАТ «ТК «Черемош», зазначено про недоцільність проведення щорічних зборів акціонерів Товариства, у зв'язку з чим Наглядова рада вирішила: не проводити щорічні збори акціонерів ПрАТ «ТК «Черемош» у 2017 році.

Як зазначено вище, акціонерне товариство зобов'язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори), які є вищим органом акціонерного товариства. При цьому такі річні загальні збори товариства мають проводитись не пізніше 30 квітня наступного за звітним року.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» - державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» - державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється, зокрема з метою дотримання учасниками ринку цінних паперів вимог актів законодавства, реалізації єдиної державної політики у сфері випуску та обігу цінних паперів та їх похідних.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» учасники фондового ринку - емітенти, інвестори, саморегулівні організації та професійні учасники фондового ринку.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» одним із основних завдань Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є захист прав інвесторів шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень.

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право у разі порушення законодавства про цінні папери, нормативних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку виносити попередження, зупиняти на термін до одного року розміщення (продаж) та обіг цінних паперів того чи іншого емітента, дію ліцензій, виданих Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, анулювати дію таких ліцензій.

В матеріалах справи міститься постанова Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №052-ЗХ-1-Е від 21.06.17 якою накладено санкції за правопорушення на ринку цінних паперів ПАТ ТК «Черемош», а саме зазначено про те, що не сликавши у термін до 30 квітня 2017 року загальні збори акціонерного товариства, ПАТ «Туристичний комплекс «Черемош» порушило права інвесторів на участь в управлінні емітентом цінних паперів та вчинило правопорушення, за яке передбачена відповідальність визначена п.5 ст.8 ЗУ «Про державне регулювання ринку цінних паперів».

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що прийняття Наглядовою радою рішення про непроведення загальних(річних) зборів акціонерів у 2016-2017рр. порушує корпоративні правомочності позивача щодо участі в управлінні діяльністю Товариства, а також інші правомочності, оскільки встановлені законом вимоги до порядку скликання та проведення загальних зборів акціонерів мають завдання забезпечити власникам акцій реальну можливість реалізувати своє право впливати на діяльність товариства через вищий орган управління - загальні збори.

Разом з цим, як зазначено вище, ст.32 ЗУ «Про акціонерні товариства» встановлено кінцевий термін проведення річних загальних зборів товариства, а саме не пізніше 30 квітня наступного за звітним року, а тому скликання та проведення річних загальних зборів товариства після зазначеної дати, є неможливим в силу імперативних вимог закону, а тому покликання апелянта - РВ ФДМ України по Чернівецькій області на те, що до кінця 2017 року є можливість проведенння таких зборів є безпідставним.

Таким чином, судова колегія зазначає, що у даному випадку позивачем заявлено позов про визнання недійсним рішення Наглядової ради про непроведення річних загальних збори акціонерів за 2016-2017р., термін проведення яких згідно з чинним законодавством та Статутом Товариства закінчився 30.04.2017р., тому визнання господарським судом недійсним зазначеного рішення, не породжує у вересні 2017р. наслідків для позивача, не поновлює його правомочностей як акціонера Товариства за 2016-2017рр. на обов'язкове проведення річних загальних зборів саме у 2016-2017рр. про що правильно зазначено місцевим господарським судом.

При цьому, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003), проте скасування оскарженого рішення наглядової ради не призведе до ефективного поновлення порушеного права прозивача з огляду на вищенаведені обставини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка діє в Україні, передбачено, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист , хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, проте позивачем у даній справі обраний такий спосіб захисту його порушених прав, який не може бути ефективним.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання скликати річні загальні збори акціонерів ПАТ «Туристичний комплекс «Черемош» колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ч.7 ст.32 ЗУ «Про акціонерні товариства» усі інші загальні збори, крім річних, вважаються позачерговими.

Як зазначено вище, у даному випадку відсутня можливість проведення річних загальних зборів товариства після 30 квітня 2017 року.

Крім цього, судова коллегія зазначає, що відповідно доч.4 ст.98 ЦК України порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів.

Якщо вимога учасників про скликання загальних зборів не виконана, ці учасники мають право самі скликати загальні збори.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» не підлягають задоволенню позови акціонерів про зобов'язання скликати позачергові загальні збори, оскільки стаття 45 Закону про господарські товариства надає акціонерам, які володіють більш як 10 % голосів, право самостійно скликати позачергові загальні збори у разі, якщо правління не виконує їх вимоги.

Таким чином, чинне законодавство надає можливість учаснику (акціонеру) товариства самостійно скликати загальні збори, як чергові, так і позачергові, однак не встановлює правових підстав для пред'явлення у суді позову до товариства про зобов'язання скликання загальних зборів.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновоком місцевого господарського суду стосовно відсутності підстав для задоволення позову в цій частині з огляду на те, що позивачем обрано спосіб захисту який не передбачений чинним закнодавством.

Стосовно доводів апелянта - ПАТ «Туристичний комплекс «Черемош» на безпідставність покладення на відповідача частини судового збору у даній справі, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача (п.4.7 постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.13 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

З огляду на те, що судом встановлено факт неправомірності дій відповідача стосовно непроведення в строк до 30 квітня 2017 року річних загальних зборів товариства, що порушило корпоративні права позивача щодо участі в управлінні діяльністю ПАТ «Туристичний комплекс «Черемош», колегія суддів апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду стосовно покладення судового збору за розгляд позовних вимог щодо визнання недійсним рішення Наглядової ради на відповідача, оскільки саме його неправомірні дії змусило позивача звернутися до суду.

В іншій частині позовний вимог, як зобов'язання спонукання до вчинення дій - скликання річних загальних зборів акціонерів товариства, місцевим господарським судом в силу вимог ст.49 ГПК України правомірно покладено судовий збір на позивача, оскільки такі вимоги є безпідставними.

Покликання ПАТ «Туристичний комплекс «Черемош» на те, що місцевим господарським судом порушено норми ст.61 Конституції України, та залишення поза увагою постанови НЦПФД №052-ЗХ-1-Е від 21.06.17 та №053-ЗХ-1-Е від 21.06.17, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки покладення судових витрат на відповідача не є юридичною відповідальністю в розумінні ст.61 Конституції України, а є збором, що справляється на території України за подання позовних заяв, скарг.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зазначеними вище постановами НКЦПФР за порушення законодавства про цінні папери і нормативних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку до відповідача застосовано санкцію у вигляді попередження, а не стягнення коштів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши все вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позову та розподілу судових витрат, сторонами не доведено обставин викладених в апеляційній скарзі, які б спростовували правомірні висновки місцевого господарського суду.

Відтак, рішення Господарського суду Чернівецької області від 01.09.17 у справі №926/2301/17 слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Суждові витрати за розгялд апеляційної скарги покласти на апелянтів відповідно до вимог ст.49,105 ГПК України

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 01.09.17 у справі №926/2301/17 залишити без змін, апеляційні скарги Фонду державного майна України по Чернівецькій області та Приватного акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Черемош" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.10.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.