ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Справа № 904/6369/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),

Грек Б.М.,

Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного підприємства "Швейне об'єднання "Авітекс" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року у справі № 904/6369/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспецодяг" до приватного підприємства "Швейне об'єднання "Авітекс" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ТОВ "Євроспецодяг" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПрАТ "Швейне об'єднання "Авітекс" про стягнення заборгованості в сумі 5 436 150 грн., 147 656 грн. інфляційних сум та 3% річних у сумі 41 106,23 грн. у зв'язку з порушенням зобов'язання з повернення суми поворотної фінансової допомоги за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 26.02.2016 року № 1.

Крім того, позивачем подано до господарського суду Дніпропетровської області заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача в межах заявленої суми позову, яку обґрунтовано тим, що відповідач порушив та продовжує порушувати свої зобов'язання за договором, зокрема прострочення повернення грошових коштів становить більше трьох місяців. Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень є рішення, в яких містяться відомості про вчинення відповідачем дій, спрямованих на систематичне ухилення від виконання своїх зобов'язань, що свідчить про його недобросовісну поведінку у сфері господарської діяльності, та дає підстави вважати, що і в подальшому відповідач буде намагатися ухилитися від виконання зобов'язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 26.02.2016 року № 1.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2017 року (суддя Рудовська І.А.) заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на грошові кошти відповідача, в межах заявленої суми позову - 5 624 912,23 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року (судді: Чус О.В., Кузнецов В.О., Євстигнеєв О.С.) зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними ухвалу та постанову скасувати, і відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти мотивовано тим, що наведені заявником способи забезпечення є такими, що гарантують можливість реалізації заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції в свою чергу вказав на обгрунтованість доводів позивача про можливість утруднення виконання рішення суду, та підтвердження доказами ухилення відповідача від виконання грошових зобов'язань, а також наявність значної суми заборгованості.

Однак, такі висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

При цьому вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

У п.п. 1, 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (з подальшими змінами та доповненнями) зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Як вбачається з матеріалів оскарження предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості, 3% річних та інфляційних сум у зв'язку з порушенням зобов'язання з повернення суми поворотної фінансової допомоги за договором про надання поворотної фінансової допомоги.

У поданій заяві про вжиття заходів до забезпечення позову ТОВ "Євроспецодяг" просило суд застосувати забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача в межах заявленої суми позову з огляду на недобросовісну поведінку відповідача у здійсненні господарської діяльності з посиланням на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.04.2017 року у справі № 712/4786/17.

Проте, в порушення вимог процесуального закону місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, приймаючи ухвалу не навів жодної правової оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходу забезпечення позову, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України.

При цьому, судом першої інстанції не враховано вимог ч. 2 ст. 67 та ст. 86 ГПК України, відповідно до яких в ухвалі наводяться мотиви та докази необхідності застосування засобу забезпечення позову, невжиття якого може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції на вказані порушення уваги не звернув та їх не усунув, а лише послався на правильність врахування судом першої інстанції співвідношення права (інтересу), про захист яких просив заявник, з вартістю майна, на яке вимагалося накладення арешту.

Отже, викладене свідчить про порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, ст. 67 ГПК України щодо вжиття заходів до забезпечення позову.

За таких обставин, оскаржені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з передачею заяви на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Швейне об'єднання "Авітекс" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2017 року скасувати, і матеріали оскарження у справі № 904/6369/17 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Б.Грек

С.Могил