РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа №910/13754/17

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство

«Мегаполіс»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово»

про стягнення 68.840,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Ковальчук К.О., довіреність № 2 від 03.03.2017

від відповідача Левківський М.А., довіреність № 013/17 від 26.12.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» про стягнення 68.840,00 грн. витрат по сплаті страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.08.2016 між позивачем та приватним підприємством «Морський сервіс України» укладено договір страхування відповідальності перевізника контейнерного обладнання № 32270/18/222 за яким застраховано контейнерне обладнання ССLU9943080. 24.08.2016 водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом Iveco Magirus державнрй номер НОМЕР_1, за напівпричепом Maxilode ST державний номер НОМЕР_2, на якому встановлено контейнерне обладнання ССLU9943080 (габаритна висота якого від дороги до крайньої верхньої точки складає 4,2м) не виконав вимогу дорожнього знаку 3.18 (обмеження висоти 3,5 м) Правил дорожнього руху України допустив наїзд на верхню частину Ж/Д тунелю в результаті чого контейнер отримав механічні пошкодження. Вина водія ОСОБА_3 встановлена постановою Васильківського суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 у справі № 172/873/16-п. За результатами проведеного ремонту вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження контейнеру становить 68.840,00 грн. Позивачем виплачено страхове відшкодування в зазначеному розмірі, а тому позивачем відповідно до положень ст. 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу Iveco Magirus державнрй номер НОМЕР_1 з напівпричепом Maxilode ST державний номер НОМЕР_2, застрахована відповідачем на підставі договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліси № АК/0937025 та АК/0937026), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13754/17 та призначено її до розгляду на 14.09.2017.

Від Моторного (транспортного) страхового бюро України 04.09.2017 до суду надійшла запитувана судом інформація щодо полісів № АК/0937025 та АК/0937026.

Позивачем 13.09.2017 до відділу діловодства суду подано власне письмове підтвердження відсутності аналогічного спору.

Відповідач у поданому 14.09.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивач звернувся до відповідача з претензією № 029 від 11.04.2017 про відшкодування фактичних витрат в сумі 68.840,00 грн. відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України. Відповідач листом № 230-002/17 від 07.06.2017 повідомив, що позивачем не подано договору майнового страхування на підставі якого позивач отримав право вимоги та набув права потерпілої особи, а лише надано договір страхування контейнерного обладнання № 32270/18/222 від 18.08.2016, на підставі якого позивачем здійснено виплату страхового відшкодування. В подальшому звертаючись з позовом до суду позивач посилається на іншу норму законодавства, а саме ст. 1191 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач в своїй позовній заяві, до останнього не переходить право вимоги в межах фактичних затрат, передбачене ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, зокрема, у зв'язку з тим, що дане право вимоги переходить по договору майнового страхування, який у позивача відсутній. Твердження позивача про те, що здійснивши виплату страхового відшкодування останній набув прав потерпілої особи в силу закону вважає абсурдним, оскільки ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачає право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, при цьому зміна кредитора не відбувається і статусу потерпілого, особа, яка виплатила шкоду, не отримує, а у відповідності до вимог законодавства, зокрема, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право регресу до водія або страхувальника забезпеченого транспортного засобу.

Позивач в судовому засіданні 14.09.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 14.09.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.08.2016 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» (позивач, страховик) та Приватним підприємством «Морський сервіс України» (страхувальник) було укладено договір страхування відповідальності перевізника контейнерного обладнання № 32270/18/222 (далі - договір № 32270/18/222) зі строком дії з 18.08.23016 по 18.11.2016.

Відповідно до договору № П-3/12/2012 об'єктом страхування є контейнер лінії CSCL ССLU9943080.

З постанови Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 у справі № 172/873/16-п вбачається, що 24.08.2016 о 10 годині 30 хвилин в с. Васильківка по вул. Лесі Українки, Васильківського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_3 з напівпричепом Maxilode ST державний номер НОМЕР_2 на якому встановлено контейнер (габаритна висота якого від дороги до крайньої верхньої точки складає 4,2м) не виконав вимогу дорожнього знаку 3.18 (обмеження висоти 3,8м) не врахував габарити транспортного засобу в результаті чого допустив наїзд на верхню частину ж/д тунелю.

Даною постановою суду ОСОБА_3 визнано винним за вчинене правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Автомобіль марки Iveco Magirus державнрй номер НОМЕР_1 з напівпричепом Maxilode ST державний номер НОМЕР_2 застраховані страхувальником у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» на підставі договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліси) № АК/0937025 та АК/0937026.

Згідно рахунку № 158 від 28.09.2016, який виставлено ФОП ОСОБА_4, до якого звернувся страховик, визначено, що внаслідок вказаної вище ДТП власнику контейнера ССLU9943080 завдано шкоду в розмірі 68.840,00 грн.

На підставі договору страхування позивачем було складено страховий акт № 611/16 від 30.11.2016 згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 68.840,00 грн.

Кошти в розмірі 68.840,00 грн. були перераховані позивачем ФОП ОСОБА_4 згідно платіжних доручень № 4402 від 30.11.2016, № 4416 від 01.12.2016 та № 4478 від 08.12.2016.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 029 від 11.04.2017 про відшкодування витрат в розмірі 68.840,00 грн. з посиланням на ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України.

Відповідач листом № 230-002/17 від 07.06.2017 відмовив позивачу у задоволенні претензії, оскільки у позивача відсутнє право на звернення з вимогою про відшкодування фактичних витрат в порядку цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів до відповідача.

Спір виник внаслідок того, що здійснивши виплату страхового відшкодування позивач набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати в сумі 68.840,00 грн. та відповідач є особою на яку договорами (полісами) № АК/0937025 та АК/0937026 покладено обов'язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації контейнеру ССLU9943080 на час ДТП.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та ПП «Морський сервіс України» 18.08.2016 укладено договір страхування відповідальності перевізника контейнерного обладнання № 32270/18/222, який укладено відповідно до діючого законодавства України, Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізників).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги за нормами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 Цивільного кодексу України).

Разом з тим статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 Цивільного кодексу України).

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування.

Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач в своїй позовній заяві, до останнього не переходить право вимоги в межах фактичних затрат, передбачене ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, зокрема, у зв'язку з тим, що дане право вимоги переходить по договору майнового страхування, який у позивача відсутній.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 19.09.2017.

СуддяВ.В. Сівакова