ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р.Справа № 922/2646/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Рівненський комбінат святкових прикрас", с. Дядьковичі
до ТОВ "Хлібзавод Салтівський", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд стягнути з відповідача 34500,00 грн. основної заборгованості за договором постачання продукції № 98 від 29.03.2017, 2324,13 грн. пені, 1045,88 грн. інфляційних, 274,93 грн. річних.

Ухвалою суду від 09.08.2017 було порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 04.09.2017.

Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 27209 від 22.08.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Також позивачем були надані до суду письмові пояснення (вх. 27210 від 22.08.2017), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи та заяву (вх. № 27211 від 22.08.2017) про розгляд справи без участі його представника.

Відповідачем були надані до суду заперечення на позовну заяву (вх. №28003 від 01.09.2017) відповідно до яких відповідач вказує, що заперечує проти вимог в частині стягнення інфляційних та річних, оскільки така відповідальність не була передбачена сторонами у договорі.

Розгляд справи було відкладено на 19 вересня 2017 року.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися.

Позивач звернувся до суду з заявою (вх. № 30250 від 19.09.2017) про розгляд справи без участі його представника.

Також позивачем були надані до суду письмові пояснення (вх. 30248 від 19.09.2017), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

29 березня 2017 року між ТОВ "Рівненський комбінат святкових прикрас" та Т "Хлібозавод "Салтівський" було укладено Договір постачання продукції № 98. Згідно умов зазначеного Договору ТОВ "РКСП" ("Постачальник") зобовязується поставити ТОВ "Хлібозавод "Салтівський ("Покупець") продукцію згідно замовлення Покупця, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар.

Згідно п. 1.3. Договору, поставка продукції за цим договором здійснюється окремими партіями. Найменування та кількість кожної партії продукції погоджуються сторонами у замовленнях Покупця на поставку Продукції (надалі - "Замовлення") та зазначаються у відповідних видаткових накладних, які є невідємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.1. Договору, Замовлення передається уповноваженому представнику Постачальнику в будь-якій зрозумілій Сторонами формі, шляхом заповнення бланку Замовлення, електронною поштою, факсимільним, телефонним звязком, усно тощо. Постачальник здійснює виконання Замовлення на підставі наявної Продукції на складі.

Згідно п. 4.3. Договору, право власності на продукцію виникає у Покупця з моменту передання Продукції. Перехід права власності від Постачальника до Покупця визнається за датою складення накладної або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує передачу Продукції.

Згідно п. 6.3. Договору, Загальну суму договору складає загальна сума всіх накладних, згідно яких поставляється Продукція.

Згідно п. 6.4. Протоколу розбіжностей до Договору, Покупець проводить оплату Постачальнику за продукцію шляхом сплати 50 % вартості продукції попередньої оплати, та решту 50 % вартості продукції Покупець оплачує Постачальнику протягом 10 (десять) календарних днів з моменту отримання продукції.

Згідно п. 6.5. Договору, Покупець сплачує за продукцію в національній валюті Украї ни, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника, вказаний в договорі, або іншим способом, незабороненим чинним законодавством України.

За період з 29.03.2017 року по 26.07.2017 року, ТОВ "РКСП" належно виконавши взяті на себе зобовязання, поставив для ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" товари на загальну суму 77 175,00 гри. Факт отримання товарів підтверджується підписами уповноважених осіб на наступних видаткових накладних, доданих до матеріалів справи №1317 від 03.04.2017, №1346 від 04.04.2017 та №1454 від 12.04.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем частково було повернуто товар на суму 15750,00 грн.

Також, як вказує позивач, відповідачем було частково оплачено отриманий товар, у зв'язку з чим заборгованість ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" перед ТОВ "РКСП" становить 34 500,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1, 2. ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття та сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність , зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, в пункті 1 оглядового листа Вищого господарського суду України Про деякі питан ня практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за поруше ння грошових зобов'язань №01-06/767/2013 від 29.04.2013 вказано: "Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки". Далі, Вищий господарський суд України вказує, що: "за таких обставин факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, на дані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (постанова Вищого господарського суду України від 20.09.2012№ 12/5026/556/2012)".

Згідно п. 6.4. Протоколу розбіжностей до Договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період заборгованості, за кожний день прострочення платежу.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з відзивом відповідача, останній не заперечує проти наявної заборгованості за отриманий товар та проти того, що поставка здійснювалася саме в межах договору постачання продукції № 98.

Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає, що: "боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом".

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Правової позиції висловленої в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі №113 цс 14: "За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові".

Таким чином, зобов'язання по сплаті річних та інфляційних настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК України, а у договорі сторони мають право зазначити свій розмір процентів.

Водночас, виходячи з того, що положеннями статті 83 Господарського процесуального кодексу України, передбачена можливість виходу господарського суду при прийнятті рішення за межі позовних вимог виключно за умови, що це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, річних та інфляційних втрат виключно в межах заявлених позивачем в позовній заяві сум.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати відповідачем за поставлений позивачем товар згідно Договору перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних за допомогою програми ОСОБА_2, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам діючого законодавства та є правомірним.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн., покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" (, юридична адреса: 61153, м. Харків, вул. Гвардійців - Широнінців, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський комбінат святкових прикрас" (, юридична адреса: 35361, Рівненська область, Рівненський район с. Дядьковичі, вул. Млинівська 55ж, р/р 2700 в АК «Укрсиббанк» м. Київ, МФО 351005) 34 500,00 грн. основного боргу; 2 324,13 грн. пені, 1 045,88 грн. інфляційних нарахувань; 274,93 грн. 3% процентів річних та 1600 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 25.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_1