РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/7168/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний

комбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-Сервіс»

про стягнення 64 480,20 грн.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-Сервіс»

до Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний

комбінат»

про стягнення 32 136,20 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін (за первісним позовом):

від позивача: Постоєнко М.М. за довіреністю № 30/15 від 05.01.2017;

від відповідача: Безсмертний А.В. за довіреністю від 07.07.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-Сервіс» (далі - відповідач) про стягнення 38 925,00 грн., з яких 30 825,00 грн. пені та 8 100,00 грн. штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач всупереч умов укладеного між сторонами Договору №127 від 17.03.2016, поставив позивачу товар з порушенням встановлених строків, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені та штрафу згідно з п. 11.2. Договору. У зв'язку з цим позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7168/17, її розгляд призначено на 07.06.2017 року.

07.06.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем в порядку статті 60 Господарського процесуального кодексу України подано зустрічну позовну заяву про стягнення з позивача 32 136,20 грн., з яких 15 671,23 коп. основного боргу та 16 464,97 грн. пені.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач оплату поставленого відповідачем товару здійснював з порушенням встановлених умовами Договору строків, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 15 671,23 грн. та виникли підстави для нарахування пені в сумі 16 464,97 грн. на підставі п. 11.3. Договору.

В судовому засіданні 07.06.2017 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки за умовами п.п. 3.1., 3.2. Договору відлік строку виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару починається з наступного дня після вчинення позивачем юридично значимої дії, тобто після отримання від позивача відповідного письмового підтвердження на початок поставки. Проте, позивач до моменту поставки обладнання жодним чином не звертався до відповідача з будь-якими підтвердженнями (заявками) на початок надання послуг. Таким чином, відповідач вважає, що строк виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару позивачу не наступив.

В судовому засіданні 07.06.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.06.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.06.2017 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-Сервіс» для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/7168/17, її розгляд призначено на 14.06.2017 року.

В судовому засіданні 14.06.2017 року представником позивача було подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до змісту якого позивач проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечує, оскільки не має заборгованості перед відповідачем. Так, позивач зазначає, що зі змісту зустрічної позовної заяви не вбачається, на підставі яких саме первинних документів (рахунок, податкова накладна, видаткова накладна) відповідачем визначив суму заборгованості та пені за прострочення оплати поставленого обладнання. Також, позивач вказує на те, що відповідачем не надано суду жодного доказу щодо направлення відповідачу рахунків-фактур для оплати вартості поставленого обладнання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 03.07.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.07.2017 в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору у справі № 910/7168/17 на 15 днів, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 12.07.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.07.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 26.07.2017 року.

В судовому засіданні 26.07.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.08.2017 року.

27.07.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

08.08.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 38 925,00 грн. та штраф в сумі 25 555,20 грн., а всього 64 480,20 грн.

В судовому засіданні 14.08.2017 року судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

В судовому засіданні 14.08.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 23.08.2017 року.

22.08.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові пояснення, відповідно до змісту яких відповідач заперечує проти задоволення первісних позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), оскільки пунктом 3.2. Договору встановлені чіткі умови виникнення у відповідача обов'язку здійснювати поставку товару тільки після отримання на встановлених Договором умовах від позивача письмового підтвердження (заявки), у зв'язку з чим вважає, що обов'язок щодо поставки товару виникає після направлення відповідачем на електронну пошту позивача підтвердження про отримання від нього такої заявки або направлення позивачем рекомендованим листом відповідного письмового підтвердження на початок поставки.

В судовому засіданні 23.08.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 11.09.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні 11.09.2017 року позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.09.2017 року проти задоволення первісних позовних вимог заперечив, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.09.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2016 року між позивачем (Покупець) та відповідачем (Постачальник) було укладено Договір поставки № 127 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого з метою здійснення господарської діяльності Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця товар, повне найменування якого, номенклатура, асортимент, марка, вид, сорт, кількість і вимоги до його якості вказуються в специфікації (додатку) до Договору (надалі - Товар), яка є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Постачальник зобов'язується поставити Покупцю товар способом і на умовах, зазначених в специфікаціях (додатках) до цього Договору. Умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Поставка товару здійснюється Постачальником згідно з п. 3.1. цього Договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) Покупця, яка направляється Постачальнику в електронному вигляді на електронну адресу (е-mail): . У письмовому підтвердженні (заявці) Покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують в специфікаціях (додатках) до цього Договору. Постачальник зобов'язаний направити письмове підтвердження про отримання ним від Покупця письмової заявки на постачання продукції в електронному вигляді на електронну адресу (е-mail): , . У випадку неодержання Покупцем письмового підтвердження (заявки) Постачальника, Покупець направляє заявку рекомендованим листом і така заявка є підставою для поставки товару. Дострокова поставка товару Постачальником допускається тільки за письмовою згодою сторін.

Згідно з п. 3.3. Договору разом з товаром Постачальник зобов'язаний надати Покупцю наступні оригінали документів, оформлених державною мовою і відповідно до вимог розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.1995 р.:

- рахунок (рахунок-фактура) (оригінал державною мовою), в якому Постачальник крім обов'язкових реквізитів повинен зазначити номер, дату Договору та Специфікації, відповідно до яких поставляється товар;

- видаткова накладна на відпуск товару (оригінал державною мовою), в якій Постачальник повинен зазначити крім обов'язкових реквізитів номер, дату Договору та Специфікації, відповідно до яких поставляється товар;

- акт прийому-передачі товару, в якому Постачальник повинен зазначити крім обов'язкових реквізитів номер, дату Договору та Специфікації, відповідно до яких поставляється товар, номер та дату видаткової накладної;

- залізнична накладна (оригінал), за умови поставки залізничним транспортом;

- товарно-транспортна накладна (оригінал) за умови поставки вантажним автотранспортом, оформлену відповідно до чинних нормативних документів України, в якій Постачальник повинен зазначити номер, дату Договору та специфікації, відповідно до яких поставляється товар, номер та дату видаткової накладної або перелік товару, який перевозиться;

- копію подорожнього листа при поставці легковим транспортом, в якому зазначити вантажоодержувача, номер та дату видаткової накладної або перелік товару, який перевозиться;

- сертифікат якості виробника товару, а також інші документи згідно з п. 2.3. Договору (оригінал або належним чином завірені копії);

- документи, надання яких обумовлено в Специфікації (додатку) до Договору.

Пунктом 3.8. Договору передбачено, що датою поставки товару є:

- дата передачі товару Постачальником Покупцеві, яка зазначена в підписаній сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній;

- дата передачі товару згідно залізничної накладної Постачальником органу залізничного транспорту при поставці товару на умовах FCA, CPT - станція відправлення;

- дата отримання товару згідно залізничної накладної Покупцем від органу залізничного транспорту при поставці товару на умовах DDP - станція призначення.

Зобов'язання Постачальника щодо поставки товару вважаються повністю виконаними в момент підписання сторонами Договору Акту прийому-передачі щодо кількості та якості поставленого товару (п. 3.9. Договору).

Відповідно до п. 3.10. Договору право власності на товар та ризики його загибелі переходять від Постачальника до Покупця з моменту поставки товару відповідно до правил, встановлених Інкотермс.

За умовами п. 3.11. Договору Постачальник зобов'язується поставити товар Покупцю в строки, визначені в п. 3.2. з урахуванням Специфікації до цього Договору, а також провести за свій рахунок завантаження на автомобільний або залізничний транспорт Покупця Товару належної якості.

Дата поставки товару визначається в Специфікаціях до Договору (п. 3.12. Договору).

Специфікацією № 1 до Договору передбачено, що відповідач зобов'язується поставити позивачу:

1) з'єднувачі роз'ємні К-28-1000 у кількості 112 комп. на суму 67 200, 00 грн. з ПДВ, а саме: у буруні 2016 р. - 28 комп., у квітні 2016 р. - 29 комп., у травні 2016 р. - 26 комп., у червні 2016 р. - 29 комп.;

2) з'єднувачі роз'ємні універсальні механічні МАХ-2000 (Майстер 10/14) у кількості 266 комп. на суму 159 600, 00 грн. з ПДВ, а саме: у березні 2016 р. - 65 комп., у квітні 2016 р. - 65 комп., у травні 2016 р. - 68 комп., у червні 2016 р. - 68 комп.;

3) стрижні сполучні К-20 РС.К20.001-0.1 у кількості 70 шт. на суму 2 520, 00 грн. з ПДВ, а саме: у березні 2016 р. - 20 шт., у квітні 2016 р. - 10 шт., у травні 2016 р. - 20 шт., у червні 2016 р. - 20 шт.;

- пристрій для стикування конвеєрних стрічок «Майстер» ударне у кількості 10 шт. за ціною 9 000, 00 грн. на суму 90 000, 00 грн. з ПДВ, а саме: 4 шт. у квітні 2016 р., 3 шт. у травні 2016 р., 3 шт. у червні 2016 року.

Умови поставки товару: СРТ, склад перевізника м. Марганець згідно з Правилами Інкотермс. Період поставки: згідно графіка вказаного у графі термін поставки даної Специфікації № 1 (п.п. 2, 4 Специфікації № 1 до Договору).

Пунктом 5 Специфікації № 1 до Договору передбачено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється наступним чином: по позиціям №№ 1, 2, 3 Специфікації № 1 протягом 60 календарних днів з моменту передачі права власності на товар Покупцю на підставі рахунку, накладної, акту прийому-передачі товару та виключно після реєстрації належним чином складеної електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та надання такої податкової накладної Покупцеві; по позиції № 4 Специфікації № 1 - протягом 30 календарних днів з моменту передачі права власності на товар Покупцю на підставі рахунку, накладної, акту прийому-передачі товару та виключно після реєстрації належним чином складеної електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та надання такої податкової накладної Покупцеві.

Як стверджує позивач, зазначений у позиції № 4 Специфікації № 1 до Договору товар відповідач поставив з порушенням встановлених Договором строків.

Так, обладнання, яке повинно було бути поставлено у квітні 2016 року - Пристрій для стикування конвеєрних стрічок «Майстер» ударне у кількості 1 шт. на суму 9 000,00 грн. поставлено відповідачем 04.05.2016 за видатковою накладною № РН-0000113 від 04.05.2016 та експрес-накладною № 1897, про що було складено акт приймання-передачі товару від 05.05.2016; пристрій для стягування конвеєрних стрічок «Майстер» ударне в кількості 4 шт. на суму 36 000,00 грн. з ПДВ поставлено відповідачем 14.06.2016 за видатковою накладною № РН-0000155 від 09.06.2016 та експрес-накладною № 2942, про що складено акт приймання-передачі від 14.06.2016.

Обладнання, яке повинно було бути поставлене у травні 2016 року - Пристрій для стикування конвеєрних стрічок «Майстер» ударне у кількості 1 шт. на суму 9 000,00 грн. з ПДВ поставлено відповідачем 14.06.2016 за видатковою накладною № РН-0000155 від 09.06.2016 та експрес-накладною № 2942, про що було складено акт приймання-передачі товару від 14.06.2016 (враховуючи поставку в червні товару, який повинен бути поставлений у квітні 2016 року); пристрій для стягування конвеєрних стрічок «Майстер» ударне в кількості 2 шт. на суму 18 000,00 грн. з ПДВ поставлено відповідачем 24.06.2016 за видатковою накладною № РН-0000169 від 22.06.2016 та експрес-накладною № 8143, про що було складено акт приймання-передачі товару від 24.06.2016.

Обладнання, яке повинно було бути поставлене у червні 2016 року - Пристрій для стикування конвеєрних стрічок «Майстер» ударне у кількості 1 шт. на суму 9 000,00 грн. з ПДВ поставлено відповідачем 31.10.2016 за видатковою накладною № РН-0000332 від 27.10.2016 та експрес-накладною № 1433, про що було складено акт приймання-передачі товару від 31.10.2016; пристрій для стягування конвеєрних стрічок «Майстер» ударне в кількості 1 шт. на суму 9 000,00 грн. з ПДВ поставлено відповідачем 18.11.2016 за видатковою накладною №РН-0000357 від 16.11.2016, про що було складено акт приймання-передачі товару від 18.11.2016; пристрій для стягування конвеєрних стрічок «Майстер» ударне в кількості 1 шт. на суму 9 000,00 грн. з ПДВ поставлено відповідачем 15.02.2017 за видатковою накладною № РН-0000056 від 11.02.2017, про що було складено акт приймання-передачі товару від 15.02.2017.

Специфікацією № 2 до Договору сторони визначили, що відповідач повинен поставити позивачу з'єднувачі роз'ємні К-28-1000 у кількості 219 комп. на суму 120 450,00 грн. без ПДВ, а саме, 53 комп. протягом 5 днів після виконання передоплати у серпні 2016 р., 67 комп. протягом 5 днів після виконання передоплати у вересні 2016 р., 50 комп. протягом 5 днів після виконання передоплати у жовтні 2016 р., в кількості 49 комп. протягом 5 днів після виконання передоплати у листопаді 2016 р.; з'єднувачі роз'ємні універсальні механічні МАХ-2000 (Майстер 10/14) у кількості 448 комп. на суму 246 400,00 грн. без ПДВ. а саме 75 комп. протягом 5 днів після виконання передоплати у серпні 2016, 53 комп. протягом 5 днів після виконання передоплати у вересні 2016 р., 110 комп. протягом 5 днів після виконання передоплати у жовтні 2016 р., 110 комп. протягом 5 днів після виконання передоплати у листопаді 2016 р.; Стрижні сполучні К-20 РС.К20.001-0.1 у кількості 76 шт. на суму 2 280,00 грн. без ПДВ, а саме: 43 шт. протягом 5 днів після виконання передоплати у вересні 2016, 33 шт. протягом 5 днів після виконання передоплати у жовтні 2016 р.

Умови поставки товару: СРТ, склад перевізника м. Марганець, згідно з Правилами Інкотермс (п. 2 Специфікації № 2).

За умовами п. 5 Специфікації № 2 Покупець здійснює передоплату у розмірі 50% на поточний рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» за умови надання рахунку-фактури. Решта 50% - протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі товару і при наявності оформленої і зареєстрованої згідно з чинним законодавством податкової накладної. Інші документи, в т.ч. видаткова накладна, надаються в терміни, обумовлені в п. 3.3. Договору. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку Покупця.

На виконання умов Специфікації № 2 до Договору позивач здійснив попередню оплату на підставі платіжних доручень № 11975 від 26.08.2016 на суму 43 014,00 грн. та № 11985 від 28.10.2016 на суму 39 600,00 грн.

Проте, як стверджує позивач, відповідач поставив товар позивачу з порушенням встановлених Специфікацією № 2 до Договору строків, а саме:

- 08.09.2016 на суму 39 828, 00 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі товару від 08.09.2016,

- 04.10.2016 на суму 25 740, 00 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі товару від 04.10.2016,

- 31.10.2016 на суму 20 460, 00 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі товару від 31.10.2016,

- 10.11.2016 на суму 34 980, 00 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі товару від 10.11.2016,

- 18.11.2016 на суму 27 720, 00 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі товару від 18.11.2016,

- 21.11.2016 на суму 16 500, 00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі товару від 21.11.2016.

У зв'язку з порушенням відповідачем строків поставки товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 47 338,20 грн. та штраф в сумі 17 142,00 грн.

Відповідач, зі свого боку, вказує на неналежне виконання позивачем зобов'язань з оплати поставленого товару, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 15 671,23 грн., та нараховано пеню в сумі 16 464,97 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання поставки позивачу товару у строк, визначений за домовленістю сторін.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) статті 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 11.2. Договору передбачено, що у разі порушення термінів поставки товару за цим Договором Покупець має право стягнути з Постачальника пеню в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів Покупець має право додатково стягнути з Постачальника штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Водночас, в силу приписів частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цю норму Цивільного кодексу України слід розуміти так, що спеціальними законами можуть передбачатися особливості регулювання певних майнових відносин в сфері господарювання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

У пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексу України" зазначено, що спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання. Наприклад, правила частини першої статті 232 ГК України, відповідно до якої збитки відшкодовуються в частині, не покритій штрафними санкціями (залікова неустойка), підлягають переважному застосуванню перед правилами частини першої статті 624 ЦК України, відповідно до якої неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка).

При цьому, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України, які регулюють майнову відповідальність суб'єктів господарювання за порушення господарських зобов'язань.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов'язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов'язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов'язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов'язання.

Водночас, оскільки обов'язок відповідача щодо поставки товару позивачу не є грошовим зобов'язанням, а та обставина, що за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,5% відсотка від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, не перетворює визначену Договором пеню у пеню за порушення грошового зобов'язання, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане, проте законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Як зазначалось судом вище, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Так, як неодноразово наголошував Верховний Суд України, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 № 3-24гс12, від 09.04.2012 № 3-88гс11.

При цьому, суд вважає за необхідне не застосовувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15, за змістом якої зазначається, що одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Як вбачається з вищевказаної постанови, вона була прийнята Верховним Судом України за результатами розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Апекс-Банк" про стягнення з фізичної особи заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій, нарахованих за порушення зобов'язань за кредитним договором, а тому, враховуючи суб'єктний склад сторін, правову природу спірного правочину та умови відповідних пунктів кредитного договору, якими передбачено стягнення штрафу та пені за порушення зобов'язань за кредитним договором, висновок щодо неможливості одночасного стягнення штрафу та пені за порушення зобов'язання було зроблено Верховним Судом України лише виходячи з положень статті 549 Цивільного кодексу України, яка і підлягала застосуванню у спірних правовідносинах.

Проте, в даному випадку, обидві сторони спірного правочину є суб'єктами господарювання, відповідачем було порушено саме господарське зобов'язання, а тому згідно з приписів статті 9 Цивільного кодексу України та статті 4 Господарського кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Господарського кодексу України, як спеціального закону в частині відповідальності за порушення у сфері господарювання.

Конституція України у ст. 61 передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вказана норма міститься у розділі II "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина", а тому положення ст. 61 Конституції України стосуються в першу чергу фізичних осіб.

Конституційний Суд України у справі про відповідальність юридичних осіб (рішення № 7-рп/2001 від 30 травня 2001 року у справі № 1-22/2001) дійшов висновку що загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі смислу цього тлумачення не можуть бути ототожнені поняття санкцій та вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, згідно з ст. 61 Конституції не обмежується розмір санкцій чи їх набір при притягненні до одного виду юридичної відповідальності.

Крім того, можливість одночасного застосування штрафу та пені прямо вбачається із Господарського кодексу України (стаття 231 ГК України), який передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу.

Аналогічну правову позицію щодо можливості одночасного стягнення штрафу та пені у господарських зобов'язаннях викладено також у постановах Вищого господарського суду України від 11.11.2015 у справі № 911/2418/15, від 27.10.2015 у справі № 924/303/15, від 12.05.2015 у справі № 910/9209/13, від 05.02.2015 у справі № 910/7041/14, від 30.03.2015 у справі № 911/3222/14, від 07.10.2015 у справі № 924/218/15, від 11.11.2015 у справі № 911/2418/15 та багатьох інших.

При цьому, на переконання суду, зазначені вище постанови Верховного Суду України, які приймались у господарських справах, та постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 у цивільній справі № 6-2003цс15, не є суперечливими між собою щодо тлумачення норм матеріального права, оскільки вони не є тотожними або подібними, приймались відносно різного суб'єктного складу сторін, а також правовідносин (господарських чи цивільних).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 47 338, 20 грн. та штрафу в сумі 17 142, 00 грн., суд вважає його арифметично невірним та таким, що не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки він здійснений з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до змісту якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, визначаючи строки виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару та, як наслідок, період нарахування штрафних санкцій, позивачем не було враховано вимоги

Глави 18 Розділу V щодо порядку обчислення строків.

Так, частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України встановлено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Статтею 73 Кодексу законів про працю України встановлено, що 1 і 2 травня - День міжнародної солідарності трудящих - є святковими днями.

Частинами 1-3 Кодексу законів про працю України визначено, що при п'ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день. Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п'ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем. У випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого.

За розрахунком суду розмір пені складає 46 663,20 грн., а розмір штрафу 9 042,00 грн.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Надаючи правову оцінку викладеним відповідачем у відзиві на позовну заяву обставинам, суд зазначає наступне.

Як зазначалось судом вище, пунктом 3.1. Договору передбачено, що Постачальник зобов'язується поставити Покупцю товар способом і на умовах, зазначених в специфікаціях (додатках) до цього Договору. Умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Поставка товару здійснюється Постачальником згідно з п. 3.1. цього Договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) Покупця, яка направляється Постачальнику в електронному вигляді на електронну адресу (е-mail): . У письмовому підтвердженні (заявці) Покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують в специфікаціях (додатках) до цього Договору. Постачальник зобов'язаний направити письмове підтвердження про отримання ним від Покупця письмової заявки на постачання продукції в електронному вигляді на електронну адресу (е-mail): , . У випадку неодержання Покупцем письмового підтвердження (заявки) Постачальника, Покупець направляє заявку рекомендованим листом і така заявка є підставою для поставки товару. Дострокова поставка товару Постачальником допускається тільки за письмовою згодою сторін.

При цьому, чіткі строки поставки відповідачем обладнання встановлені Специфікаціями № 1 та № 2 до Договору.

За приписами статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Визначальна особливість правочинів, про які йдеться в наведеній нормі права, полягає в тому, що настання перерахованих правових наслідків ставиться в залежність від настання (ненастання) після укладення правочину в майбутньому певних обставин, щодо яких у сторін у момент укладення угоди існує лише відповідна вірогідність появи незалежно від їх волі тієї чи іншої передбачуваної обставини.

Під дію цієї статті мають підпадати лише ті правочини, за якими є невідомою на даний момент можливість настання обумовленої обставини в майбутньому. Під відкладальною умовою (обставиною) укладається правочин, за яким його сторони обумовлюють настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.

Порушення зобов'язань за договором однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, за будь яких обставин не є відкладальною умовою в розумінні вищенаведених приписів закону.

При цьому, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2 ст.251 ЦК України).

Судом встановлено, що Специфікаціями № 1 та № 2 до Договору визначені чіткі умови поставки обладнання позивачу, в тому числі, встановлені конкретні обсяги та строки поставки.

Натомість, відповідачем всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України не надано суду жодних доказів та не наведено переконливих обставин яким саме чином ненадання позивачем письмового підтвердження (заявки) згідно з п. 3.2. Договору перешкоджало відповідачу виконати взяті на себе договірні зобов'язання у визначені Специфікаціями до Договору строки та унеможливлювало здійснення поставки товару.

При цьому, суд зазначає, що зміст п. 3.2. Договору жодним чином не впливає на строки поставки відповідачем обладнання, їх відстрочення чи перенесення, оскільки дата поставки безпосередньо і незалежно від письмового підтвердження була погоджена сторонами і чітко відображена у Специфікаціях до договору.

Отже, за висновком суду, наявність чи відсутність письмової заявки позивача жодним чином не нівелює виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки товару в обсягах та в строки, встановлені Специфікаціями № 1 та № 2 до Договору, у зв'язку з чим доводи відповідача є юридично неспроможними та до уваги не приймаються.

Що стосується зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як зазначалось судом вище, на виконання умов Договору № 127 від 17.03.2016 та Специфікацій до нього відповідач поставив позивачу продукцію за видатковими накладними № РН-0000080 від 01.04.2016 на суму 56 916, 00 грн., № РН-0000113 від 04.05.2016 на суму 27 000, 00 грн., № РН-0000115 від 07.05.2016 на суму 18 000, 00 грн., № РН-0000155 від 09.06.2016 на суму 86 604, 00 грн., № РН-0000169 від 22.06.2016 на суму 18 000, 00 грн., № РН-0000212 від 25.07.2016 на суму 12 000, 00 грн., № РН-0000215 від 28.07.2016 на суму 24 000, 00 грн., № РН-0000226 від 02.08.2016 на суму 19 800, 00 грн., № РН-0000276 від 02.09.2016 на суму 39 828, 00 грн., № РН-0000303 від 28.09.2016 на суму 25 740, 00 грн., № РН-0000332 від 27.10.2016 на суму 29 460, 00 грн., № РН-0000346 від 07.11.2016 на суму 34 980, 00 грн., № РН-0000357 від 16.11.2016 на суму 36 720, 00 грн., № РН-0000361 від 18.11.2016 на суму 16 500, 00 грн., № РН-0000389 від 20.12.2016 на суму 6 600, 00 грн., № РН-0000398 від 27.12.2016 на суму 13 200, 00 грн., № РН-0000002 від 04.01.2017 на суму 13 200, 00 грн., № РН-0000004 від 10.01.2017 на суму 39 600, 00 грн., № РН-0000033 від 27.01.2017 на суму 33 000, 00 грн., № РН-0000042 від 02.02.2017 на суму 15 840, 00 грн., № РН-0000045 від 06.02.2017 на суму 16 500, 00 грн., № РН-0000056 від 11.02.2017 на суму 9 000, 00 грн., а всього на суму 592 488, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в рахунок оплати отриманого товару позивач сплатив відповідачу 592 488, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 11521 від 07.06.2016 на суму 56 916, 00 грн., № 11975 від 26.08.2016 на суму 43 014, 00 грн., № 12155 від 31.08.2016 на суму 27 000, 00 грн., № 12176 від 31.08.2016 на суму 18 000, 00 грн., № 11985 від 28.10.2016 на суму 39 600, 00 грн., № 11938 від 16.12.2016 на суму 68 970, 00 грн., № 11113 від 22.12.2016 на суму 6 671, 23 грн., № 11113 від 22.12.2016 на суму 36 000, 00 грн., № 5 від 26.12.2016 на суму 55 800, 00 грн., № 220 від 29.12.2016 на суму 36 342, 77 грн., № 219 від 29.12.2016 на суму 39 600, 00 грн., № 124 від 24.03.2017 на суму 68 970, 00 грн., № 198 від 13.04.2017 на суму 9 000, 00 грн.

З наведеного вбачається, що позивач отриманий від відповідача товар оплатив в повному обсязі і заборгованість відсутня.

За таких обставин, суд відмовляє відповідачу в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 15 671, 23 грн.

Водночас, судом встановлено, що розрахунки за отриманий товар позивач здійснював з порушенням встановлених умовами Договору та Специфікаціями № 1 і № 2 до нього строків.

Згідно з п. 11.3. Договору у разі порушення термінів оплати за поставлений товар за цим Договором більше 10 календарних днів Постачальник має право нарахувати Покупцеві, починаючи з 11 календарного дня прострочення, пеню в розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий відповідачем розрахунок пені в сумі 16 464, 97 грн., суд вважає його арифметично невірним та таким, що не відповідає приписам чинного законодавства та умовам п. 11.3. Договору.

За розрахунком суду, розмір пені складає 13 237, 82 грн.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено часткову обґрунтованість заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, вони підлягають задоволенню частково з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині первісних та зустрічних позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-Сервіс» (03028, місто Київ, проспект Науки, будинок 42/1, корпус 10, офіс 17; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (53400, Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Єдності, будинок 62; ) 46 663 (сорок шість тисяч шістсот шістдесят три) грн. 20 коп. пені, 9 042 (дев'ять тисяч сорок дві) грн. штрафу та 1 583 (одну тисячу п'ятсот вісімдесят три) грн. 25 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині первісних позовних вимог відмовити.

4. Позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити частково.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (53400, Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Єдності, будинок 62; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-Сервіс» (03028, місто Київ, проспект Науки, будинок 42/1, корпус 10, офіс 17; ) 13 237 (тринадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 82 коп. пені та 659 (шістсот п'ятдесят дев'ять) грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору.

6. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.

7. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

8. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.09.2017.

Суддя М.Є. Літвінова