КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Справа№ 910/6741/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Калганова А.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2017

у справі №910/6741/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Одеса»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999»

про стягнення 100 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фесіт Одеса» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» (далі, відповідач) про стягнення 100 000,00 грн. помилково перерахованих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами велись переговори щодо укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги, однак, сторони щодо усіх істотних умов договору згоди не дійшли і договір укладено не було. Разом з цим, платіжним дорученням №682 від 23.04.2014 позивачем було помилкового перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. з призначенням платежу - поворотна фінансова допомога, які відповідач позивачу не повертає.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 у справі №910/6741/17 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Одеса» кошти в розмірі 100 000,00 грн., 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що між позивачем та відповідачем були відсутні договірні правовідносини щодо надання поворотної фінансової допомоги, а тому кошти в сумі 100 000,00 грн. є такими, що утримуються відповідачем безпідставно та підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 у справі №910/6741/17 та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що 23.04.2014 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги №18, що підтверджується доданою до апеляційної скарги копією вказаного договору.

Скаржник зазначає, що не зміг подати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву у зв'язку із відрядженням його представників.

Відповідач у апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що умовами пункту 2.2. Договору про надання поворотної фінансової допомоги №18 визначено певний строк виконання зобов'язання щодо повернення суми фінансової допомоги - до 31.05.2014, проте, вказаним пунктом також встановлено умови продовження строку повернення зазначеної допомоги, а саме, до моменту стабілізації фінансового становища відповідача, але не пізніше ніж до 31.12.2024. Тобто, враховуючи умови договору, відповідач має право повернути фінансову допомогу позивачу після стабілізації свого фінансового становища та до 31.12.2024.

Отже, на думку відповідача, посилання позивача у позовній заяві щодо помилковості перерахування спірних коштів та відсутності укладеного між сторонами договору є безпідставними, а позовні вимоги, відповідно, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 25.07.2017.

У зв'язку із перебуванням головуючої судді Михальської Ю.Б. у відпустці, судове засідання, призначене на 25.07.2017, не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 розгляд справи призначено на 10.08.2017.

Представники сторін подали у судовому засіданні, призначеному на 10.08.2017, клопотання про продовження строку вирішення спору.

У судовому засіданні, призначеному на 10.08.2017, судом було оголошено перерву до 07.09.2017, продовжено строк вирішення спору та зобов'язано позивача до дня наступного судового засідання надати суду письмові пояснення з приводу відмінностей у змісті договорів, примірники (проекти) яких надано сторонами, а відповідача - письмові пояснення стосовно того, чи направлявся підписаний договір позивачу та докази його відправки у разі наявності.

07.09.2017 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заяву про долучення до матеріалів справи завіреної копії договору №18 від 23.04.2014, підписаного зі сторони позивача, та роздруківку скриншоту комп'ютера щодо направлення договору електронною поштою.

У зв'язку із перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці, розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2017 №09-53/3615/17 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2017 прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.; розгляд справи призначено на 28.09.2017.

21.09.2017 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи без участі його представника, за наявними матеріалами справи. Просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи у відсутності його представника, а також з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні дав пояснення по суті спору та просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фесіт Одеса» згідно платіжного доручення № 682 від 23.04.2014 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» було перераховано кошти в розмірі 100 000,00 грн. з призначенням платежу «поворотна фінансова допомога згідно дог. № 18 від 23.04.2014 без ПДВ».

Спір у справі виник внаслідок того, що між сторонами договір поворотної фінансової допомоги не укладався, а тому відповідач має повернути грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідач, заперечуючи проти позову, на підтвердження факту укладення між сторонами Договору про надання поворотної фінансової допомоги №18 від 23.04.2014, додав до апеляційної скарги копію вказаного договору, підписаного обома сторонами та скріпленого їх печатками.

Водночас, позивач заперечує факт його укладення, зазначаючи, що ним був надісланий відповідачу проект вказаного договору, підписаний зі сторони ТОВ «Фесіт Одеса», однак, до теперішнього часу відповідач не направив на його адресу підписаний зі сторони відповідача примірник Договору, у зв'язку з чим такий договір не вважається укладеним.

Крім того, позивач наголошує, що зміст пунктів 2.2., 2.3. Договору про надання поворотної фінансової допомоги №18 від 23.04.2014 у редакції, яка була запропонована до укладення відповідачу та зміст пунктів 2.2., 2.3. Договору про надання поворотної фінансової допомоги №18 від 23.04.2014 у редакції, яка надана відповідачем (копія долучена до апеляційної скарги) значно відрізняється, та такі умови позивачем не погоджувались.

Колегією суддів критично оцінюються твердження відповідача щодо укладеності Договору про надання поворотної фінансової допомоги №18 від 23.04.2014 з огляду на наступне.

За змістом статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачем у встановленому статтею 181 Господарського кодексу України порядку надсилався позивачу підписаний запропонований останнім проект договору, складався та погоджувався з позивачем протокол розбіжностей, зокрема, щодо змісту пунктів 2.2., 2.3. Договору (зміст яких у примірниках договорів, наданих сторонами, значно відрізняється). Доказів відправки відповідачем підписаного проекту договору, надісланого позивачем, або протоколу розбіжностей щодо пунктів 2.2 та 2.3 договору, викладених в редакції відповідача, суду не надано.

Таким чином, враховуючи заперечення позивача щодо факту укладення договору, відсутність у нього підписаного відповідачем примірника договору, а також значні розбіжності у змісті пунктів 2.2., 2.3. Договору та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження їх погодження сторонами у наданій відповідачем редакції та направлення позивачу підписаного відповідачем примірнику у передбачені статтею 181 Господарського кодексу України строки, колегія суддів приходить до висновку, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, а тому такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 порушено провадження у справі №910/6741/17, призначено справу до розгляду на 25.05.2017, та, зокрема, зобов'язано відповідача надати суду відзив на позовну заяву з наданням доказів, що підтверджують викладені у ньому обставини.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання суду першої інстанції, оскільки ухвалу суду від 27.04.2017 про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду на 25.05.2017 отримав 03.05.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за №670 (том 1, а.с. 2).

Відповідно до частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Натомість, як підтверджується матеріалами справи, відповідач у судове засідання суду першої інстанції, призначене на 25.05.2017, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позов не надав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 27.04.2017 не виконав, хоча, враховуючи дату вручення поштового повідомлення, мав достатньо часу для підготовки відзиву або ж подання клопотання про відкладення розгляду справи у випадку неможливості направити до суду свого представника.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що він не зміг подати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву у зв'язку із відрядженням його представників не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач про зазначені обставини суд першої інстанції не повідомляв, та, як уже зазначалося вище, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надсилав. Крім того, із доданих до апеляційної скарги наказів про службове відрядження директора, юрисконсульта та наказу про відпустку юрисконсульта вбачається, що останні перебували у відрядженні/відпустці аж у кінці травня 2017 року, а тому, враховуючи дату вручення поштового повідомлення про дату судового засідання, не були позбавлені можливості надати свої заперечення на позовну заяву.

Отже, відповідачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фесіт Одеса» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» договору поворотної фінансової допомоги за № 18 від 23.04.2014 не подано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність між позивачем та відповідачем договірних правовідносин щодо надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов'язання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У матеріалах справи наявна вимога №20/04 від 20.04.2017 про повернення коштів в розмірі 100 000,00 грн., яка надіслана відповідачу 20.04.2017, що підтверджується поштовою квитанцією №0032 від 20.04.2017 та описом вкладення у цінний лист від 20.04.2017.

Як вбачається із матеріалів справи, дана вимога була надіслана відповідачу одночасно в день направлення позивачем даної позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

Разом із цим, відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п'ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. коштів, сплачених на підставі договору, який не укладався, що утримуються відповідачем безпідставно, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія 1999» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 у справі №910/6741/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 у справі №910/6741/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6741/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв