ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Справа № 914/38/16

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Львівводоканал» м.Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2017 р.

у справі № 914/38/16

за позовом: публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Львівводоканал» м.Львів

про стягнення 3 833 602, 00 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_3 за довіреністю №1745/2 від 05.05.2017 р.; ОСОБА_4 за довіреністю №119-302/2 від 26.01.2017 р.;

відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.04.2017 р. (суддя А.Б. Мазовіта) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» 2 280 784.75 грн. пені, 157 530, 01 грн. 3% річних, 1 395 287, 24 грн. інфляційних, 57 504, 03 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване простроченням виконання зобовязання відповідачем у справі. При цьому, рішення суду обґрунтоване тим, що договорами, які були укладені: 25.11.2013 р. за №1676/192, 16.12.2013 р. за №1676/281, 14.04.2014 р. за №30Е/1, 14.04.2014 р. за №30Е/2, 14.04.2014 р за №30Е/3, 15.05.2014 р. за №30Е/52 та 28.05.2014 р. за №30Е/111 не змінювався порядок та строк взаєморозрахунків за придбану електричну енергію у квітні-листопаді 2015 року, тобто у періоді, в якому відповідачем було прострочено виконання зобовязання з оплати вартості електроенергії та у звязку з чим позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що заборгованість перед позивачем погашена повністю за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, а підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, при цьому, вини відповідача в тому, що виникла різниця в тарифах немає.

Крім цього, апелянт просить призначити у справі судову експертизу, на вирішення якої поставити такі питання: визначити чи правомірно позивач визначив суму основного боргу спірного періоду, щодо якої здійснювались нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням здійснених усіх платежів та призначення цих платежів за спожиту електричну енергію, з урахуванням договорів про організацію взаєморозрахунків, з урахуванням протоколу № 04-ВКГ/12 від 09.12.2015 засідання обласної комісії з узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах; визначити чи правомірно позивач провів розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат; встановити призначення цих рахунків з метою визначення основи цих рахунків при розрахунку сум нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Розглянувши вищезазначене клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи те, що предметом позовних вимог є стягнення пені, 3% річних та інфляційних, порядок нарахування яких врегульовано чинним законодавством, правові підстави для призначення судової економічної експертизи відсутні.

Крім цього, скаржником подано клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а саме: Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаменту фінансів ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, Управління фінансів департаменту фінансової політики ОСОБА_1 міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури ОСОБА_1 міської ради, Кабінет Міністрів України в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін.

Розглянувши вищезазначене клопотання відповідача, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на відсутність доказів про те, що рішення суду може вплинути на їхні права та обовязки.

Також відповідачем подано клопотання б/н від 19.09.2017 р. про відкладення розгляду справи.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на відсутність строків для відкладення розгляду справи, встановлених ст. 69 ГПК України, оскільки такий завершується датою прийняття даної постанови - 21.09.2017 р. Крім цього, ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 11.09.2017 р. явку уповноважених представників сторін в судове засідання визнано на власний розсуд, що також не позбавляє відповідача можливості залучити до розгляду даної справи іншого представника.

Вивчивши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 14.11.2006 р. між відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» (постачальник) та ОСОБА_1 міським комунальним підприємством «Львівводоканал» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №90035 та додатки до нього.

Відповідно до п.п. 1, 2.3.3., 4.2.1 вказаного договору, постачальник продає електричну енергію споживачу (відповідач) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

За внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач протягом березня-листопада 2015 р. постачав відповідачу електроенергію, що підтверджується рахунками за електроенергію. Факт отримання відповідачем електроенергії у відповідних обсягах та її вартість сторонами не оспорюється.

Споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Відповідно до п. п. 1. 2 5, абз.2 п.7 Порядку розрахунків, який є додатком до договору, розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії.

Розрахунковим періодом вважається період з 27 числа попереднього місяця до 26 числа поточного місяця та прирівнюється до календарного.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків не має перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 8 додатку №2 до договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

З огляду на те, що відповідачем у 2015 році було здійснено оплату вартості електричної енергії,отриманої у вищевказаному періоді, з порушенням строків, встановлених договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 2 280 784, 75 грн. пені, 157 530, 01 грн. 3% річних, 1 395 287, 24 грн. інфляційних нарахувань.

Колегія суддів звертає увагу також на таке.

Рішенням господарського суду Львівської області від 15.03.2016 р., яке залишено без змін постановою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 04.10.2016 р., у даній справі позов публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» 2 280 784, 75 грн. пені, 157 530, 01 грн. 3% річних, 1 395 287, 24 грн. інфляційних втрат та 57 504, 03 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.12.2016 р. у цій справі скасовано вищезазначені судові акти, справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Скасовуючи рішення та постанову судів, Вищий господарський суд України зазначив, що судом апеляційної інстанції не досліджено: договір про організацію взаєморозрахунків № 1676/192 від 25.11.2013; договір про організацію взаєморозрахунків № 1676/281 від 16.12.2013; додаткову угоду від 01.10.2013 р. про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 90035 від 14.11.2006; договір про організацію взаєморозрахунків № 30Е/2 від 14.04.2014; договір про організацію взаєморозрахунків № 30Е/2 від 14.04.2014; договір про організацію взаєморозрахунків № 30Е/52 від 15.05.2014; договір про організацію взаєморозрахунків № 30Е/111 від 28.05.2014 (а.с. 183-191, 193- 201 Т.1). Крім цього, судами не встановлено, чи підписувались спільні протокольні угоди про взаєморозрахунки за електричну енергію у 2015 році, чи змінювався порядок та строк взаєморозрахунків за придбану електричну енергію протягом періоду у якому виникли спірні правовідносини, тобто чи є правові підстави стверджувати про порушення строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачено договором.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 193, 265, 230 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст.ст.655, 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Необхідно також зазначити, що відповідно до п. 1.1. Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК «Нафтогаз України» та Державного казначейства України №55/57/43 від 03.02.2009 р. (який був чинним до 15.09.2015 р.), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р.

Згідно п.п 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 вказаного Порядку, розрахунки, передбачені в п. 1.1 цього порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

Постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20, складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння.

Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням.

Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках.

Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним головним фінансовим управлінням, відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України, постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг), Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок». Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 27.12.2016 р., судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2013 р. за №1676/192, 16.12.2013 р. за №1676/281, 14.04.2014 р. за №30Е/1, 14.04.2014 р. за №30Е/2, 14.04.2014 р за №30Е/3, 15.05.2014 р. за №30Е/52 та 28.05.2014 р. за №30Е/111 було укладено договори про організацію взаєморозрахунків, предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Закону України «Про Державний бюджет» і Порядку та умов надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла в звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

З метою виконання договорів сторони зобовязувалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (ч. 2 п. 12 договору)

Відповідно до п. 17 договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензії стосовно предмету договору.

Відтак, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, позивач у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожиту електричну енергію.

Після підписання цих договорів проведення розрахунків за електроенергію здійснюється згідно з п. 2.9 цього Порядку.

Отже, суд першої інстанції правомірно зазначив, що для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої пп. 4.2.1. п. 4.2. договору про постачання електричної енергії, та наслідків порушення грошового зобовязання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається із договору про організацію взаєморозрахунків №1676/192 від 25.11.2013 р., він укладений на врегулювання заборгованості за електроенергію, спожиту у жовтні 2013 р. Згідно договору про організацію взаєморозрахунків №1676/281 від 16.12.2013 р. врегульовано порядок сплати заборгованості за електроенергію, спожиту у листопаді 2013 р. Згідно договору про організацію взаєморозрахунків №30Е/1 від 14.04.2014 р. врегульовано порядок сплати заборгованості за електроенергію, спожиту у квітні 2013 р. Також договорами №30Е/2 від 14.04.2014 р., №30Е/3 від 14.04.2014 р., №30Е/52 від 15.05.2014 р., №30Е/111 від 28.05.2014 р. врегульовано порядок сплати заборгованості за електроенергію, спожиту відповідачем у 2013-2014 роках.

Таким чином, вказаними договорами не змінювався порядок та строк взаєморозрахунків за придбану електричну енергію у квітні-листопаді 2015 року, тобто у періоді, в якому відповідачем було прострочено виконання зобовязання з оплати вартості електроенергії та у звязку з чим позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні.

Щодо укладеної додаткової угоди від 01.10.2013 р. про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 90035 від 14.11.2006 р., то місцевий господарський суд правомірно встановив, що така набрала чинності з моменту її підписання та діяла до 27.05.2014 р., тобто, до моменту, з якого позивачем здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Щодо долучення відповідачем до матеріалів справи копії договору про організацію взаєморозрахунків №68/375 від 26.11.2015 р., на виконання якого позивачу було перераховано 20 799 000, 00 грн., колегія суддів зазначає таке.

Межі перегляду справи в апеляційному порядку визначаються ст.101 ГПК України, яка передбачає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття (вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові пленуму №7 від 17.05.2017 р. «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України»).

Апелянт, подаючи до матеріалів апеляційної скарги копію договору про організацію взаєморозрахунків №68/375 від 26.11.2015 р., жодним чином не обґрунтував неможливість подання такого під час розгляду справи в суді першої інстанції. Більше того, як вбачається з рішення суду, місцевий господарський суд неодноразово зобовязував відповідача надати для огляду суду оригінал вищезазначеного договору. Однак, відповідач вимоги суду не виконував, ані оригінал, ані копію договору не надав для огляду суду.

Колегія суддів зазначає також таке.

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Таким чином, враховуючи те, що апелянтом не обґрунтовано причини неподання вищевказаного договору до суду першої інстанції, оригінал не подано суду для огляду, суд апеляційної інстанції, не може прийняти вищевказаний договір до уваги при прийнятті постанови.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 2 280 784.75 грн. пені, 157 530, 01 грн. 3% річних, 1 395 287, 24 грн. інфляційних.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2017 р. у справі

№ 914/38/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

ОСОБА_5 Матущак

Судді Н.М. Кравчук

ОСОБА_2