ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа № 921/757/16-г/7

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І

суддів Желіка М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кобзар О.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 03.10.2016р.);

від відповідача: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Борен-А, м.Київ, б/н від 29.05.2017р. (вх. № 01-05/2997/17 від 27.06.17)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2017р.

у справі № 921/757/16-г/7, головуючий суддя Стадник М.С., судді Руденко О.В., Бурда Н.М.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А", Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд", с.Острів Тернопільського району Тернопільської області

про: cтягнення 8 629 304,36 грн., з яких: 4 065 000,00 грн. - основний борг, 478 783,15 грн. - 3% річних, 4 085 521,21 грн. - інфляційні нарахування (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 17.05.2017р.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2017р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" про cтягнення 8 629 304,36 грн., з яких: 4 065 000,00 грн. - основний борг, 478 783,15 грн. - 3% річних, 4 085 521,21 грн. - інфляційні нарахування (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 17.05.2017р.) задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А" 1 824 113 грн. 00 коп. основного боргу, 29 660 грн. 17 коп. 3% річних, 141 066 грн. 19 коп. інфляційних нарахувань, 29 926 грн. 45 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2017р. у справі № 921/757/16-г/7, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 29.05.2017р. (вх. № 01-05/2997/17 від 27.06.17), в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2017р. по даній справі скасувати та прийняте нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю, вийти за межі позовних вимог та визнати недійсним наступні правочини:

договір оренди №БА-3376 від 04.01.2014р. з додатками; договір оренди №БА-2380 від 17.11.2014р. з додатками; угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.05.2014р. на суму 337 200,00 грн.; угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.07.2014р. на суму 1 200 000,00 грн.; односторонню заяву від 31.12.2015р. на суму 703 687,00 грн.; односторонню заяву на суму 536 000,00 грн.; додаткову угоду від 02.12.2013р. до договору купівлі-продажу №БА1684 від 28.08.2013р. Крім того, апелянт зазначає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про проведення експертизи, оскільки позивачем ставилися під сумніви дійсність підписання договорів оренди від 04.01.2014 р.та 17.11.2014р. Також, скаржник зазначає, що з протоколу обшуку старшого слідчого ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Тернопільській області від 05.10.2015 р. не вбачається, що вилучалися саме договори оренди від 04.01.2014 року та 17.11.2014р. та укладені угоди про зарахування зустрічних вимог на підставі зазначених договорів. Апелянт стверджує, що директор ТзОВ «Борен-А» не був уповноважений на укладення договорів оренди та угоди до договору купівлі- продажу від 28.08.2013 р., оскільки дані договори та угода повинні були прийматися з урахуванням письмового дозволу загальних зборів товариства, які дозвіл не надавали, внаслідок чого вищезазначені правочини є недійсними та такими, що не створюють жодних прав та обовязків. Також скаржник вказує, що судом не враховано рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Борен-А» оформленим протоколом № 12/05/17-3 від 12.05.2017р, яким відмовлено у схвалені договорів оренди від 04.01.2014 р. та від 17.11.2014 р., укладених між позивачем та відповідачем, а також рішенням загальних зборів учасників ТзОВ «Борен-А», оформленим протоколом № 12/05/17-2 від 12.05.2017р., відмовлено у схвалені додаткової угоди від 02.12.2013р. до договору купівлі-продажу № БА-1684 від 28.08.2013р. про розстрочку строків оплати за Товар та визначення порядку розрахунків. При цьому, скаржник стверджує, що враховуючи наявність спору між сторонами щодо суми зарахування, враховуючи заперечення позивача в частині припинення спірного зобовязання зарахуванням зустрічних вимог, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати такі суми як безспірні та відсутні підстави у задоволенні вимог відповідача про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки надані відповідачем документи не є доказами тих обставин, що підлягали доведенню при розгляді даної справи. Також зазначає, що суд не дослідив питання вибуття спірного майна з власності відповідача до моменту укладення договорів оренди від 04.01.2014р. та 17.11.2014р. Крім того вказує, що договір оренди № БА -3376 від 04.01.2014р. та договір оренди № БА 2380 від 17.11.2014 р. є фіктивними правочинами, оскільки сторони приймаючи дані правочини не мали на увазі настання правових наслідків. Також скаржник стверджує, що дані правочини укладені внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, оскільки усвідомлювали факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, що передбачало настання невигідних для останнього наслідків, а саме: безтоварності операції по оренді спірного майна.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями КП Документообіг господарських судів, 27.06.2017р. справу за № 921/757/16-г/7 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Костів Т.С. та Желіка М.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Борен-А прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 31.07.2017р.

Від позивача надійшло клопотання про доповнення до апеляційної скарги б/н від 31.07.2017р. на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2017 року, в якому останній просить доповнити пунктом пятим та шостим.

Також, апелянт подав клопотання про витребування доказів від ТОВ «Тернопіль Мостобуд», а саме: договору оренди №БА-3376 від 04.01.2014р. з додатками; договору оренди №БА-2380 від 17.11.2014р. з додатками; угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.05.2014р. на суму 337 200,00 грн.; угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.07.2014р. на суму 1 200 000,00 грн.; односторонньої заяви від 31.12.2015р. на суму 703 687,00 грн.; односторонньої заяви на суму 536,00 грн.; додаткової угоди від 02.12.2013р. до договору купівлі-продажу №БА1684 від 28.08.2013р.; актів приймання-передання товарів та послуг і актів звірки розрахунків, що підписували між ТОВ Борен-А та ТОВ Тернопіль Мостобуд. Також просить витребувати вищезазначені документи від Тернопільського районного відділення полії Головного управління Національної поліції в Тернопільській області. Щодо поданого клопотання про витребування документів, колегія суддів порадившись на місці відмовляє у задоволенні такого, оскільки вищезазначені докази неодноразово витребовувалися судом першої інстанції та в матеріалах справи наявні пояснення, що дані документи були вилучені Тернопільським районним відділенням поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.07.2017р. розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 11.09.2017р. та на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів з підстав, зазначених в даній ухвалі суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.09.2017р. в порядку ст.74-1 ГПК України задоволено клопотання позивача - ТзОВ Борен-А про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Господарському суду м. Києва (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В).

Відповідачем до суду подано заперечення на апеляційну скаргу б/н від 11.09.2017р. (вх. № 01-04/5992/17 від 11.09.17)., в яких останній просить рішення Господарського суду Тернопільської області залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 19.09.2017р. з підстав зазначених ній.

На адресу суду від позивача надійшло доповнення до апеляційної скарги б/н від 15.09.2017 р.

В судове засідання від 19.09.2017р. зявився представник позивача, який підтримав доводи та заперечення, викладені в апеляційні скарзі та доповнення до неї, висловив свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду справи.

Відповідач участі свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалами суду про призначення справи до розгляду та про відкладення розгляду справи явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 19.09.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що вимоги апеляційної скарги слід задоволити частково, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Борен-А" в особі директора ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту (далі - Продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі Статуту (далі - Покупець), укладено 28.08.2013р. Договір купівлі-продажу №БА1684, згідно якого сторони взяли на себе зобов'язання:

- Продавець зобовязується поставити і передати у власність Покупцю товар, а саме: Великий буровий станок BAUER BG20V в комплекті з обладнанням: - великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент.№1444, Двигун №JRA00599, що був у використанні; - трубовкручувальний стіл BV1180/03, б/в; - келліштанга ВК 20/368/4/32, б/в; - KDK 200К, б/в, (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату за ціною 4 895 000,00 грн. з ПДВ відповідно до умов Договору (п.п. 1.1-1.2 Договору);

- поставка товару має бути здійснена у м. Києві за адресою, попередньо погодженою Сторонами (п. 1.5 Договору);

- Покупець набуває права власності на майно з моменту приймання-передачі обладнання згідно Акту приймання-передачі за Договором (п. 1.6 Договору);

- Покупець зобов'язаний оплатити Товар і додаткові послуги Продавця (за наявності) на умовах Договору (п. 3.3 Договору);

- розрахунки за поставлений Товар здійснюються шляхом перерахування коштів Покупцем на рахунок Продавця після здійснення поставки Товару (п. 4.1 Договору);

- у випадку невиконання чи неналежного виконання своїх обов'язків винна Сторона зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки (п. 5.1 Договору);

- договір є чинним з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2013р., при цьому, зміни до договору вносяться шляхом підписання Сторонами додаткових угод, які є невідємними частинами договору (п. п.7.1, 9.2 Договору).

Між сторонами укладено 02.12.2013р. Додаткову угоду до Договору №БА-1684 від 28.08.2013р., згідно якої сторони домовились розстрочити строк оплати за Товар та внести відповідні зміни в Договір купівлі-продажу №БА-1684 від 28.08.2013р. щодо порядку розрахунків, зокрема:

1.Покупець зобов'язується оплатити вартість Товару, ціна якого становить 4 895 000,00 грн. з ПДВ в наступному порядку: 2 300 000,00 грн., в т.ч. ПДВ. - в строк до 30.06.2014р.; 750 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - в строк до 31.12.2015р.; 1 845 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - в строк до 31.10.2016р.;

2. з метою часткової оплати вартості Товару, Покупець зобов'язується на підставі окремого договору передати Покупцю в оренду Товар, що є предметом Договору купівлі-продажу №БА-1684 від 28.08.2013р., з подальшим зарахуванням вартості оренди в рахунок оплати за Товар згідно Договору купівлі-продажу №БА-1684 від 28.08.2013р. (п.п. 1-3 додаткової угоди).

Актом приймання передачі від 28.08.2013р. сторони підтвердили виконання договору купівлі продажу №БА-1684 від 28.08.2013р. щодо передачі Продавцем Покупцю Великого бурового станка BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, в комплекті з обладнанням для буріння, в кількості 1 шт., що був у використанні, вартістю 4 895 000,00 грн.

Відповідачем, на виконання грошового зобовязання, у строки передбачені Додатковою угодою, проведені платежі та здійснені сторонами зарахування однорідних зустрічних вимог, а саме:

1. у строк до 30.06.2014р. виконано грошове зобовязання на суму 2 337 200,00 грн. (переплата 37 200,00 грн.) шляхом:

- перерахування коштів у сумі 800 000,00 грн., що підтверджено банківськими виписками по рахунку №2695 (500 000,00 грн. (09.01.2014р.); 300 000,00 грн. (10.01.2014р.));

- шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 537 200,00 грн., які виникли та строк яких настав по Договору оренди №БА-3376 від 04.01.2014р., укладеного на виконання Додаткової угоди від 02.12.2013р. до Договору №БА-1684 від 28.08.2013р. між ТОВ "Борен-А" в особі директора ОСОБА_3 (далі - Орендар) та ТОВ "Тернопіль Мостобуд" в особі директора ОСОБА_4 (далі - Орендодавець). Виконання сторонами умов договору, згідно якого ТОВ "Тернопіль Мостобуд" передав в оренду ТОВ "Борен-А" Великий буровий станок BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, в комплекті з обладнанням для буріння, в кількості 1 шт., орендна плата за квартал 1 200 000,00 грн., підтверджується Специфікацією №1 до договору, Актами приймання-передачі від 04.01.2014р. та 17.02.2014р., актами надання послуг (такі складаються щоквартально) №5 від 31.03.2014р. на суму 1 160 000,00 грн. та №19 від 30.06.2014р. на суму 1 200 000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до Угоди від 03.07.2014р., за двосторонньою домовленістю між ТОВ "Борен-А" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд", розірвано договір оренди №БА-3376 від 04.01.2014р. та повернуто майно орендодавцю згідно Акту приймання-передачі від 04.07.2014р.

За результатами виконання договору оренди, договору купівлі-продажу, ТОВ "Борен-А" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд" уклали: - Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.05.2014р., згідно якої припинено зобов`язання ТОВ "Тернопіль Мостобуд" перед ТОВ "Борен-А" в частині оплати 337 200,00 грн., які виникли згідно договору №БА-1684 від 28.08.2013р., в п. 2 якої зафіксовано залишок боргу після підписання даної угоди - 3 757 800,00 грн. Дана заборгованість підтверджена і актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2014р. 17.07.2014р., підписаного та скріпленого печатками обох сторін без заперечень; - Угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.07.2014р., укладеною між ТОВ "Борен-А" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд" за Договором купівлі-продажу №БА-1684 від 28.08.2013р. та Договором оренди №БА-3376 від 04.01.2014р., припинено зобов`язання ТОВ "Тернопіль Мостобуд" перед ТОВ "Борен-А" в частині оплати 1 200 000,00 грн., які виникли згідно договору №БА-1684 від 28.08.2013р. Після підписання цієї угоди, залишок боргу становить 2 557 800,00 грн., про що сторони зазначили в п. 2 Угоди. Актом звірки взаєморозрахунків, проведеного станом на 17.07.2014р., між ТОВ "Борен-А" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд", підписаного повноважними представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками, підтверджено, що сума боргу ТОВ "Борен-А" перед ТОВ "Тернопіль Мостобуд", згідно договору оренди №БА-3376 від 04.01.2014р., складає 1 200 000,00 грн.

2. У строк до 31.12.2015р. виконано грошове зобовязання на суму 770 887,00 грн. (з врахуванням переплати 37 200,00 грн.) шляхом:

- перерахування коштів у сумі 30 000,00 грн., що підтверджено банківською випискою по рахунку №2695 за 19.10.2015р.;

- шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 703 687,00 грн., які виникли та строк яких настав по Договору оренди №БА-2380 від 17.11.2014р., укладеного між ТОВ "Борен-А" в особі директора ОСОБА_3 (далі - Орендар) та ТОВ "Тернопіль Мостобуд" в особі директора ОСОБА_4 (далі - Орендодавець), який за змістом аналогічний попередньому (із врахуванням змін внесених угодою від 02.01.2015р. щодо орендної плати та комплекту техніки). Виконання сторонами умов договору, згідно якого ТОВ "Тернопіль Мостобуд" передав в оренду ТОВ "Борен-А" Великий буровий станок BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, в комплекті з обладнанням для буріння, в кількості 1 шт., орендна плата за квартал 1 200 000,00 грн. з ПДВ (згідно внесених змін 360 000,00 грн. з 02.01.2015р.), підтверджується Специфікацією №1 до договору, Актами приймання-передачі від 30.12.2014р. та 22.01.2015р., актами надання послуг (такі складаються щоквартально) №69 від 31.12.2014р. на суму 26 087,00 грн., №4 від 31.03.2015р. на суму 360 000,00 грн., №12 від 31.07.2015р. на суму 360 000,00 грн., №23 від 30.09.2015р. на суму 360 000,00 грн., №8 від 31.03.2016р. на суму 240 000,00 грн.

Відповідно до Угоди від 29.03.2016р., за двосторонньою домовленістю між ТОВ "Борен-А" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд", розірвано договір оренди №БА-2380 від 17.11.2014р. та повернуто майно орендодавцю згідно Акту приймання-передачі від 29.02.2016р.

Заявою від 31.12.2015р., ТОВ "Тернопіль Мостобуд" повідомило ТОВ "Борен-А" про зарахування на підставі ст. 601 ЦК України дебіторської заборгованості по договору оренди №БА-2380 від 17.11.2014р. у сумі 703 687,00 грн., в рахунок кредиторської заборгованості по договору купівлі-продажу, у звязку з чим, після проведеного зарахування заборгованість ТОВ "Тернопіль Мостобуд" на користь ТОВ "Борен-А" по договору купівлі-продажу №БА-1684 від 28.08.2013р., станом на 01.01.2016р. становить 1 824 113,00 грн. згідно акту звірки розрахунків. Доказом проведеного сторонами зарахування є акт звірки взаємних розрахунків за 2015р., підписаний та скріплений печатками обох сторін без заперечень, яким підтверджено припинення зобовязання по договору купівлі-продажу на дану суму та наявність боргу в сумі 1 824 113,00 грн.

Як встановлено судом, позивач підтримав позовні вимоги про стягнення 8 629 304,36 грн., з яких: 4 065 000,00 грн. - основний борг, 478 783,15 грн. - 3% річних, 4 085 521,21 грн. - інфляційні нарахування (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог №б/н від 17.05.2017р.). В обґрунтування вимог посилається на виконання умов договору купівлі-продажу №БА1684 від 28.08.2013р., що підтверджується актом прийому-передачі від 28.08.2013р., підписаним представниками сторін без заперечень, та часткову оплату відповідачем суми 830 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками. Позивач заперечує проти сум, які підлягають зустрічному зарахуванню між ним та відповідачем, та звертає увагу суду на те, що: - жодне із зарахувань не підтверджене первинними документами бухгалтерського обліку ТОВ "Борен-А", що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2013р. 15.12.2016р., який направлявся відповідачу і залишений ним без розгляду; - у ТОВ "Борен-А" відсутня заборгованість перед ТОВ "Тернопіль Мостобуд" у звязку з відсутністю договорів оренди №БА-3376 від 04.01.2014р. та №БА-2380 від 17.11.2014р., а у протоколі обшуку від 05.10.2015р. не вказано, що саме ці договори оренди та акти на їх виконання були вилучені у відповідача, що ставить під сумнів їх існування; - договір оренди №БА-3376 від 04.01.2014р. та договір оренди №БА-2380 від 17.11.2014р. є фіктивними правочинами та разом із додатковою угодою від 02.12.2013р. до договору купівлі-продажу від 28.08.2013р. укладені за відсутності письмового дозволу загальних зборів ТОВ "Борен-А" щодо укладання угоди, сума якої становить більше 1 000 000,00 грн., натомість, рішенням загальних зборів ТОВ "Борен-А", оформленим протоколом №12/05/17-2 від 12.05.2017р., відмовлено у їх схваленні, а складені на виконання недійсних правочинів угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, односторонні заяви також є недійсними; - неможливість оренди бурового агрегату BAUER BG-20V з обладнанням підтверджується договором купівлі-продажу №BG-20 від 24.12.2013р., укладеного між ТОВ "Борен" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд", а відповідач зараховує зустрічні вимоги з ТОВ "Борен-А" в період, коли майно вибуло з його власності; - позивач не отримував односторонньої заяви відповідача від 31.12.2015р. на суму 703 687,00 грн.; - на односторонню заяву про зарахування зустрічних вимог на суму 536 000,00 грн. позивач повідомив відмовою (лист №74 від 13.02.2017р.), оскільки у нього відсутня зустрічна заборгованість перед ТОВ "Тернопіль Мостобуд"; - договір оренди №БА-2380 від 17.11.2014р. з додатком №1 "Специфікація №1" та акт приймання-передачі від 30.12.2014р. в оригіналах не надані, а тому факт оренди не підтверджений, просить акти звірки розрахунків теж не брати до уваги, як неналежні докази.

Як уже було вищенаведено, Господарський суд Тернопільської області у даній справі постановив рішення, яким відмовив в задоволені позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.п.1-2 постанови пленуму ВГСУ "Про судове рішення" від 23.03.12 №6 рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Як уже було зазначено, між ТОВ "Борен-А" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд" був укладений договір оренди №БА-3376 від 04.01.2014р., який укладений на виконання Додаткової угоди від 02.12.2013р. до Договору №БА-1684 від 28.08.2013р.

Відповідно до п. 1.3. Договору оренди № БА-3376 від 04.01.2014р., момент користування орендованим майном настає одночасно із підписанням уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі вказаного майна, який після його затвердження сторонами є невідємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1 вищезаначеного договору, строк оренди правовідносин за договором встановлюється сторонами в термін до 15 січня 2015року та продовжується автоматично на один календарний рік, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про не продовження договору за 3 (три) робочих днів до моменту закінчення строку його дії.

Як встановлено судом в матеріалах справи наявна специфікація № 1 до договору в якій зазначено найменування майна та орендна плата за один календарний квартал оренди, яке передається в оренду, а саме: Великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, обладнаний для буріння, орендна плата, яка становить 1 200 000, 00 грн. Дана специфікація підписана директорами підприємства та скріплена печатками.

Крім того, наявний акт прийняття передачі від 04.01.2014р. до договору оренди, яким ТзОВ «Борен-А» передав, а ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» прийняв в тимчасове оплатне користування майно: Великий буровий станок BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, що був у використанні з: Турбовкручувальний стіл BV 1180/03, б/н; Келліштанга ВК 20/368/4/32, б/н; KDK 200K, б/н, в кількості 1 шт.

Відповідно до Угоди від 03.07.2014р., за двосторонньою домовленістю між ТОВ "Борен-А" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд", розірвано договір оренди №БА-3376 від 04.01.2014р. та повернуто майно орендодавцю згідно Акту приймання-передачі від 04.07.2014р.

Між ТОВ "Борен-А" та ТОВ "Тернопіль Мостобуд" укладений договір оренди №БА-2380 від 17.11.2014р., який за змістом аналогічний попередньому (із врахуванням змін внесених угодою від 02.01.2015р. щодо орендної плати та комплекту техніки).

Як встановлено судом, в матеріалах справи наявна специфікація № 1 до договору в якій зазначено найменування майна та орендна плата за один календарний квартал оренди, яке передається в оренду, а саме: Великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, обладнаний для буріння, орендна плата, яка становить 1 200 000, 00 грн. Дана специфікація підписана директорами підприємства та скріплена печатками.

Крім того, наявний акт прийняття передачі від 30.12.2014р. до договору оренди, яким ТзОВ «Борен-А» передав, а ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» прийняв в тимчасове оплатне користування майно: Великий буровий станок BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, що був у використанні з: Турбовкручувальний стіл BV 1180/03, б/н; Келліштанга ВК 20/368/4/32, б/н; KDK 200K, б/н, в кількості 1 шт.

Разом з цим, судом встановлено, що між ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» та ТзОВ « Борен» укладено договір купівлі-продажу від 24.12.2013року на умовах якого продавець (ТзОВ «Тернопіль Мостобуд») зобовязується передати у власність покупцю (ТзОВ «Борен»), а покупець зобовязується прийняти та оплатити Великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, що був у використанні з: Турбовкручувальний стіл BV 1180/03, б/н; Келліштанга ВК 20/368/4/32, б/н; KDK 200K, б/н.

Крім того, між сторонами укладено акт прийому-передачі від 03.01.2014р., яким було передано великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, що був у використанні.

Вищенаведене свідчить про те, що майно - Великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599 не могло бути передано в оренду ТзОВ «Борен-А», оскільки перед підписанням договорів оренди перейшло у власність іншій юридичній особі, а саме: 03.01.2014р. згідно з акту прийому-передачі вибуло із приватної власності ТзОВ «Тернопіль Мостобуд».

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Особи, визначені статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, мають право на звернення до суду за захистом порушених майнових прав, які відповідно до пункту 3 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 20 Господарського кодексу України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Одним із способів захисту цивільного права відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

За змістом частини пятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

З аналізу вищенаведеного, необхідно зазначити, що основними ознаками фіктивного правочину є:

1. введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників;

2. свідомий намір невиконання зобовязань договору;

3. приховування справжніх намірів учасників правочину.

Більше того, ознака вчинення фіктивного правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.(Постанова ВСУ від 21.01.2015 року по справі № 6-197цс14 (№ в ЄДРСРУ 42496157).

Разом з цим чинний закон не передбачає обмежень звертатися до суду з позовами про визнання правочинів фіктивними для інших заінтересованих осіб. Оскільки сторони не вчиняли жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суди приймали рішення про визнання такого правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.(Узагальнення Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що договори оренди від 04.01.2014р. та від 17.11.2014 р. укладені між ТзОВ «Борен А» та ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» є фіктивними, оскільки майно Великий бурговий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599, що був у використанні з: Турбовкручувальний стіл BV 1180/03, б/н; Келліштанга ВК 20/368/4/32, б/н; KDK 200K, б/н був проданий ТзОВ «Борен» (в матеріалах міститься договір купівлі продажу від 24.12.2013 р. та акт приймання передачі від 03.01.2014р.), що свідчить про відсутність майна у власності ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» на момент передачі в оренду того ж самого майна; про наявність умислу в сторін свідчить те, що передача в оренду спірного майна та оплата орендної плати за користування даним майном здійснювалася при відсутності такого майна у товариства, що свідчить про проведення безтоварної операції по оренді спірного майна та наступнму безоплатному заволодінні Великим бурговим агрегатом BAUER BG20V, 2007 року виробництва, Ідент.№ 1444, Двигун №JRА00599 шляхом заліку зустрічних вимог по дійсному договору купівлі-продажу від 24.08.2013 р. та фіктивними договорами від 04.01.2014р та від 17.11.2014р.

Крім того, в матеріалах справи наявний договір про відступлення права вимоги від 26.01.2017 р., який був надісланий ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» на адресу ТзОВ «Борен-А», яким товариство підтверджує наявність договору купівлі-продажу між ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» та ТзОВ «Борен» від 24.12.2013р.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що договори оренди укладені між ТзОВ «Борен-А» та ТзОВ «Тернопіль-Мостобуд» мають ознаки фіктивності, оскільки не спрямовані на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. Підписуючи договори, його сторони лише мали на меті створити уяву в оточуючих про наявність правового зв'язку між сторонами правочину щодо відчуження спірного майна.

У свою чергу враховуючи, що Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.05.2014р. на суму 337 200, 00 грн.; угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.07.2014р. на суму 1 200 000, 00 грн.; одностороння заява про зарахування від 31.12.2015р. на суму 703 687, 00 грн. та одностороння заява про зарахування від 03.02.2017р. на суму 537 000, 00 грн. укладені на підставі визнаних судом недійсними договорів оренди № БА-3376 від 04.01.2014р. та № БА-2380 від 17.11.2014р., вищевказані угоди також слід визнати недійсним, оскільки їхнє існування фактично унеможливлює реалізацію передбаченого законодавством права позивача стягнення заборгованості за майно, яке було продане згідно дійсного договору купівлі-продажу від 28.08.2013р.

Пунктом 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, право господарського суду при прийнятті рішення виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог.

Господарський суд може реалізувати це право за наявності таких умов:

- це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору;

- про це є клопотання заінтересованої сторони.

Необхідною є наявність двох зазначених умов одночасно.

Клопотання заінтересованої сторони повинно бути викладене письмово та мотивовано з посиланням на докази.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини та клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог, колегія суддів в порядку ст. 83 ГПК України, визнала недійсними договори оренди від 04.01.2014р. та від 17.11.2014 р. укладені між ТзОВ «Борен А» та ТзОВ «Тернопіль Мостобуд»; Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.05.2014р. на суму 337 200, 00 грн.; угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.07.2014р. на суму 1 200 000, 00 грн.; односторонню заяву про зарахування від 31.12.2015р. на суму 703 687, 00 грн. та односторонню заяву про зарахування від 03.02.2017р. на суму 537 000, 00 грн.

Також, необхідно встановити, що між ТзОВ «Борен-А» та ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» укладено додаткову угоду від 02.12.2013 р. до договору купівлі продажу № БА-1684 від 28.08.2013р., відповідно до якої сторони домовились розстрочити строк оплати за товар в наступному порядку:2 300 000, 00 грн. до 30.06.2014р.; 750 000, 00 грн. до 31.12.2015 р.; 1 845 000, 00 грн. до 31.10.2016р., а також в угоді передбачили, що з метою часткової оплати вартості товару по договору купівлі-продажу № БА-1684 від 28.08.2013р. відповідач зобовязується передати покупцю в оренду Великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва з подальшим зарахуванням вартості оренди в рахунок оплати за товар.

У відповідності до п. 10.8 та 10.8.1 розділу 10 Статуту ТзОВ «Борен А» директор товариства чи особа, яка його заміщає, без попереднього письмового дозволу загальних зборів учасників товариства не має права укладати від імені Товариства договори (угоди), сума яких перевищує 1 000 000, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, загальні збори не давали дозволу на укладення усіх договорів та угод про зарахування зустрічних вимог, які зазначені вище та визнанні судом недійсними на підставі того, що є фіктивними, також і не надавали згоди на укладення додаткової угоди від 02.12.2013 р. до договору купівлі продажу № БА-1684 від 28.08.2013р..

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі, вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Частиною третьою статті 92 ЦК України встановлено виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 р. у справі № 6-62цс16 та Вищий господарський суд України у постанові від 02.04.2014 р. у справі № 910/5283/13.

Закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Такі правові позиції викладено в постановах Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16, від 13.03.2017 у справі № 6-147цс17.

Як уже було встановлено судом, право керівника (директора) ТзОВ «Борен-А» на укладення додаткової угоди від 02.12.2013 р. до договору купівлі продажу № БА-1684 від 28.08.2013р. було обмежено та повинно було здійснюватися лише за наявності відповідного письмового дозволу Загальних зборів Товариства, що свідчить про перевищення своїх повноважень директором.

Крім того, відповідач знав про таке перевищення повноважень керівником, оскільки обмеження щодо прав ОСОБА_3, як директора, були розміщенні у єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується випискою від 17.11.2014р.

Також необхідно зазначити, що оцінюючи поведінку відповідача після укладення такої додаткової угоди від 02.12.2013 р. з огляду на укладення на підставі останньої договорів оренди, які визнанні судом фіктивними, колегія суддів зазначає, що сторони могли передбачати формальність дії даного договору.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено, тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

З огляду на вищенаведене в суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що у даному випадку відбулося схвалення правочину, оскільки усі подальші дії сторін після укладення додаткової угоди від 02.12.2013 р. визнаються недійсними та не мають будь-яких наслідків до даного правочину, щоб підтвердити його схвалення товариством.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» сплатило, за весь час наявних правовідносин між сторонами, на користь ТзОВ «Борен А» за чинним договором купівлі -продажу від 28.08.2013 р., суму в розмірі 830 000,00 грн., подальші розрахунки судом не враховуються, оскільки були здійсненні на підставі визнаних недійсних договорів. Таким чином, відповідач не здійснив оплату за одержаний Великий буровий станок BAUER BG20V в комплекті з обладнанням: - великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент.№1444, Двигун №JRA00599, що був у використанні; - трубовкручувальний стіл BV1180/03, б/в; - келліштанга ВК 20/368/4/32, б/в; - KDK 200К, б/в, в сумі 4 065 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. ст. 655, 662, 663 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 4 895 000, 00 грн., про що було складено і підписано акт прийому передачі від 28.08.2013р.

В порушення умов Договору купівлі-продажу, відповідач частково розрахувався з позивачем, оплативши вартість отриманого товару на загальну суму 830 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами. Залишок несплачених відповідачем коштів становить 4 065 000, 00 грн.

Подані докази, які наявні в матеріалах справи, судом не беруться до уваги, оскільки з врахуванням встановлених судом обставин по даній справі є неналежними, тому відповідач не дотримав порядку та строків оплати товару, погоджених сторонами в п.4.1 Договору купівлі-продажу.

Як встановлено судом, відповідач не розрахувався за отриманий від позивача товар, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 4 065 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 478 783, 15 грн. за період 29.08.2013р-16.05.2017р. та 4 085 521, 21 грн. інфляційних втрат за період 01.09.2013р 30.04.2017р.

Суд перевірив здійснений позивачем розрахунок 3% річних та дійшов висновку про його арифметичну правильність, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 478 783, 15 грн. 3% річних.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його арифметичну правильність, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в сумі 4 085 521, 21 грн. інфляційних втрат.

Необхідно також зазначити, що судом першої інстанції задоволено позов частково, а саме в частині: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А" 1 824 113 грн. 00 коп. основного боргу, 29 660 грн. 17 коп. 3% річних, 141 066 грн. 19 коп. інфляційних нарахувань.

У відповідності до вимог п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що з урахуванням припису частини другої статті 104 ГПК не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Водночас, неправильність вищезазначеного висновку місцевого господарського суду не потягнуло за собою прийняття неправильного рішення, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А" 1 824 113 грн. 00 коп. основного боргу, 29 660 грн. 17 коп. 3% річних, 141 066 грн. 19 коп. інфляційних нарахувань є вірним.

Отже враховуючи вищенаведене, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А" підлягає до задоволення стягнення 2 240 887, 00 грн. заборгованості, 3 944 455,04 грн. інфляційних втрат та 449 122,98 грн. 3 % річних.

Щодо поданих доповнень до апеляційної скарги, колегія суддів вваж є за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При подачі доповнення до апеляційної скарги, скаржник зазначив, що ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» по договору купівлі-продажу № БА 1684 від 28.08.2013 р. розрахувався з позивачем в сумі 830 000, 00 грн., однак і ці кошти були сплачені відповідачем за рахунок грошових коштівТзОВ «Борен-А», отриманих ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» за формально підписаним договором оренди від 04.01.2014 р. Таким чином, апелянт просить задоволити позов та стягнути з ТзОВ «Тернопіль Мостобуд» на користь ТзОВ «Борен-А» 4 065 000, 00грн. заборгованості, 4 085 521,21 грн. інфляційних втрат та 478 783, 15 грн. 3 % річних.

Разом з ким, колегія суддів зазначає, що апеляційний господарський суд переглядає справу в межах заявлених предмета та підстав позову відповідно до норм чинного законодавства, як вбачається із вищенаведеного позивач просить суд змінити предмет позову у звязку із зміною суми заборгованості, однак згідно імперативних приписів частини третьої статті 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Тобто, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування та якщо наявні у справі докази є суперечливими, то їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Представник позивача ставить під сумнів оригінали наданих відповідачем документів (договори оренди, угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, акти надання послуг, акти звірки розрахунків) складені у період 2013 2015 р.р. тільки з тієї підстави, що такі могли бути укладені після звернення до суду. Дані доводи позивача спростовуються матеріалами справи, оскільки містять докази, які свідчать про існування даних договорів та угод в період 2013 2015 р.р.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд вважає, що висновки, наведені в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому його необхідно скасувати частково та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимог повністю.

Керуючись, ст. ст. 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Борен-А, м.Київ, б/н від 29.05.2017р. задоволити.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2017р. у справі № 921/757/16-г/7 скасувати в частині відмови ТзОВ «Борен А» в стягненні з ТОВ «Тернопіль Мостобуд» 2 240 887, 00 грн. основного боргу, 3 944 455,04 грн. інфляційних втрат; 449 122,98 грн. 3 % річних від суми заборгованості.

Прийняти нове рішення по справі № 921/757/16-г/7, яким задоволити позовні вимоги ТзОВ «Борен-А» повністю.

Визнати недійсним договір оренди №БА-3376 від 04.01.2014р. ;

Визнати недійсним договір оренди №БА-2380 від 17.11.2014р.;

Визнати недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.05.2014р. на суму 337 200,00 грн.;

Визнати недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.07.2014р. на суму 1 200 000,00 грн.;

Визнати недійсною односторонню заяву від 31.12.2015р. на суму 703 687,00 грн.; Визнати недійсною односторонню заяву на суму 536 000,00 грн.;

Визнати недійсним додаткову угоду від 02.12.2013р. до договору купівлі-продажу №БА1684 від 28.08.2013р.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" (вул. Промислова, 3-Б, Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, 46400, ідентифікаційний код - 36404316) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А" (вул. Качалова, 5-В, Київ, 03126, ідентифікаційний код - 36942319) 2 240 887, 00 грн. заборгованості, 3 944 455, 04 грн. інфляційних втрат та 449 122, 98 грн 3 % річних.

3.В решті рішення Господарського суду Тернопільської області залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" (вул. Промислова, 3-Б, Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, 46400, ідентифікаційний код - 36404316) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А" (вул. Качалова, 5-В, Київ, 03126, ідентифікаційний код - 36942319) 91 072, 88 судового збору за розгляд в суді першої інстанції.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" (вул. Промислова, 3-Б, Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, 46400, ідентифікаційний код - 36404316) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен - А" (вул. Качалова, 5-В, Київ, 03126, ідентифікаційний код - 36942319) 142 383, 53 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

6.Господарському суду Тернопільської області видати відповідні накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

8. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.