ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017р. Справа № 914/921/17

За позовом: Малого приватного підприємства «ГРО», м. Львів

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м. Львів

про стягнення 4 512 грн. 00 коп.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Мороз Н.В.

Секретар Зубко С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, директор;

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність від 30.12.2016 р.)

Мале приватне підприємство «ГРО», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м. Львів про стягнення 4 512 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 15.05.2017 призначив розгляд справи на 07.06.2017. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду, в судових засіданнях оголошувались перерви.

Ухвалою суду від 19.06.2017 призначено колегіальний розгляд вказаної справи. Автоматизованою системою документообігу суду (протокол від 20.06.2017) визначено колегію у складі суддів Щигельської О.І. та Ділай У.І., головуючий суддя Мазовіта А.Б.

У звязку із перебуванням у відпустці судді Щигельської О.І., автоматизованою системою документообігу суду (протокол від 09.08.2017) визначено новий склад колегії, відповідно до якого суддю Щигельську О.І. замінено суддею Мороз Н.В.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного між сторонами договору №303532 від 29.08.2001 (п. 2.1.1. договору) відповідач зобовязувався забезпечити безперебійне постачання питної води позивачу в будівлю за адресою вул. На викопах, 10 у м. Львові. З 10.02.2017 постачання питної води позивачу не здійснювалося, що підтверджується актом про відсутність питної води від 10.02.2017. Листом за вих. №9 від 13.02.2017 позивач звернувся до відповідача із пропозицією забезпечити 20.02.2017 явку представника для складення двостороннього акта, проте представник не зявився. Відсутність постачання питної станом на 20.02.2017 підтверджується актом від 20.02.2017. 29.03.2017 водопостачання було відновлено. Вода була відсутня протягом 47 днів в період з 10.02.2017 до 29.03.2017. Згідно п. 6.5. договору за невиконання зобовязань згідно з п. 2.1.1. договору відповідач зобовязаний сплатити позивачу неустойку в розмірі 0,03 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року, за кожен день невиконання. Позивачем за 47 днів відсутності водопостачання нараховано 4 512 грн. 00 коп. Відповідачу було надіслано претензію, у відповіді на яку відповідач відмовив у її задоволенні. У звязку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідача 4 512 грн. 00 коп. неустойки.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначив, що позивач не користується послугами водопостачання, які надає відповідач, що підтверджується показаннями приладу обліку води, зокрема за період часу з серпня 2016 року по квітень 2017 року позивачем спожито лише 1 куб.м води. Позивачем у позовній заяві було зазначено про відновлення водопостачання 29.03.2017, проте, зі слів позивача, жодних робіт по відновленню водопостачання ніким не проводилось. З наведеного вбачається, що вини відповідача у припиненні водопостачання не має. Також судом не повинні братися до уваги акти від 10.02.2017 та від 20.02.2017, оскільки для складення акту 10.02.2017 відповідач взагалі не запрошувався, а лист від 13.02.2017, яким викликався представник відповідача для складення акту на 20.02.2017, отриманий відповідачем лише 21.02.2017. Відповідно до технічних умов, водопостачання позивача здійснюється через заводські мережі ВАТ «Мікроприлад». Однак, мережі ВАТ «Мікроприлад» не перебувають на балансі та обслуговуванні відповідача, відтак відповідач не несе відповідальності за їх технічний стан. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

29 серпня 2001 року між Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» (Львівводоканал) та Малим приватним підприємством «ГРО» (абонент) було укладено договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі №303532.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.03.2013 у справі №914/125/13 внесено зміни до договору №303532 від 29.08.2001 шляхом укладення (затвердження) додаткової угоди до договору №303532 від 29.08.2001 у відповідній редакції (викладення договору №303532 від 29.08.2001 в новій редакції).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.06.2013 рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2013 у справі №914/125/13 скасовано частково п. 2.2.2. договору виключено, внесено зміни до п.п. 4.13.2., 6.2., 6.4. редакції договору, затвердженої судом. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.10.2013 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.06.2013 у справі №914/125/13 залишено без змін.

Відповідно до п. 1.1. договору в редакції, затвердженої судом, Львівводоканал (відповідач) надає абоненту (позивачу) послуги з забезпечення питною водою та приймання стічних вод, а абонент користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені цим договором та чинним законодавством України.

Згідно п. 2.1.1. договору Львівводоканал зобовязується у відповідності вимог цього договору та чинного законодавства забезпечити безперебійне, крім встановлених випадків, постачання питної води, яка по якості відповідає встановленим вимогам, в обємі (ліміті) 15,0 куб.м. на місяць.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що за невиконання зобовязань згідно з п. 2.1.1. цього договору Львівводоканал сплачує абоненту неустойку в розмірі 0,03 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року, за кожен день невиконання, крім випадків коли виконання зобовязання є неможливим з підстав визначених цим договором або законом.

10.02.2017 позивачем було складено акт про відсутність питної води, який підписано директором МПП «ГРО» та директором ТзОВ «Нафтогазрембуд-1».

13.02.2017 позивач надіслав відповідачу лист за вих. №9 від 13.02.2017, у якому просив забезпечити на 14 год 20.02.2017 явку уповноваженого представника відповідача для складення та підписання акта споживача.

20.02.2017 позивачем складено акт про відсутність питної води, який підписано директором МПП «ГРО» та директором ТзОВ «Нафтогазрембуд-1».

Як зазначив позивач у позовній заяві, водопостачання позивача було відновлено лише 29.03.2017.

30.03.2017 р. позивач надіслав відповідачу претензію за вих. №14 від 30.03.2017, в якій вимагав сплатити неустойку у звязку із відсутністю водопостачання протягом 47 днів в період часу з 10.02.2017 по 29.03.2017 у розмірі 4 512 грн. 00 коп.

У відповіді за вих. №Вих-вд2903-17 від 04.05.2017 на претензію позивача, відповідач повідомив про відсутність підстав для сплати неустойки у розмірі 4 512 грн. 00 коп.

У звязку із ненаданням відповідачем послуг з водопостачання за період часу з 10.02.2017 по 29.03.2017 включно, позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення із відповідача неустойки в розмірі 4 512 грн. 00 коп.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобовязання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Як зазначалося вище, відповідно до пункту 6.5. договору за невиконання зобовязань згідно з п.2.1.1. цього договору Львівводоканал сплачує абоненту неустойку в розмірі 0,03 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року, за кожен день невиконання, крім випадків коли виконання зобовязання є неможливим з підстав визначених цим договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення неустойку у звязку із ненаданням послуг з водопостачання за період часу з 10.02.2017 по 29.03.2017 включно в сумі 4 512 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Представник виконавця повинен зявитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді (5 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як вбачається із матеріалів справи, 10.02.2017 позивач склав акт про відсутність питної води, який підписано лише директором МПП «ГРО» та директором ТзОВ «Нафтогазрембуд-1».

В акті від 10.02.2017 зазначено, що представник відповідача був запрошений для складення акту телефонограмою.

Проте, позивач належних доказів повідомлення (доказів, які б дали можливість встановити зміст повідомлення, дату та час відправлення повідомлення, ким повідомлення відправлено та ким прийнято, тощо) відповідача про виклик уповноваженого представника на 10.02.2017 для складення та підписання акта не представив. Відповідач факт повідомлення про виклик уповноваженого представника на 10.02.2017 не підтвердив.

13.02.2017 позивач надіслав відповідачу лист за вих. №9 від 13.02.2017 (штрихкодовий ідентифікатор 377), у якому повідомив про відсутність водопостачання та просив забезпечити на 14 год 20.02.2017 явку уповноваженого представника відповідача для складення та підписання акта споживача, що підтверджується поштовою квитанцією та описом вкладення у цінний лист.

Однак, відповідач явку уповноваженого представника для складення та підписання акта споживача 20.02.2017 не забезпечив, у звязку із чим позивачем 20.02.2017 складено акт про відсутність питної води, який підписано директором МПП «ГРО» та директором ТзОВ «Нафтогазрембуд-1».

Оскільки позивач є єдиним споживачем послуг з водопостачання у будівлі за адресою м. Львів, вул. На викопах, 10, такий акт не міг бути підписаний двома споживачами, а тому позивачем підставно залучено представника третьої особи для складення акту.

Згідно даних Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», зазначене поштове відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 377) було відправлено 13.02.2017, 15.02.2017 надійшло у поштове відділення, яке обслуговує відповідача, 18.02.2017 не вручене під час доставки та вручене відповідачу лише 21.02.2016 року.

Як зазначалося вище, частиною 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено можливість складення акту у разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк.

Умовами договору №303532 від 29.08.2001 в редакцій, викладеній додатковою угодою, що затверджена судом, відповідних строків не визначено.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача щодо необхідності забезпечення 20.02.2017 явки його представника для складення акта.

В подальшому (за період часу з 21.02.2017 по 29.03.2017) факт відсутності водопостачання позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено. Також сторонами не підтверджено, що ними з 21.02.2017 по 29.03.2017 вчинялися будь-які дії (виконувалися роботи) щодо відновлення водопостачання.

30.03.2017 позивач надіслав відповідачу претензію про сплату неустойки, у задоволенні якої відповідач відмовив.

Відповідно до п. 3.1.5. договору відповідач має право тимчасово припиняти надання послуг у випадках:

- необхідності усунення пошкоджень водопровідних та каналізаційних мереж Львівводоканалу;

- припинення подачі електроенергії на насосній станції;

- необхідності збільшення подачі води до місця пожежі;

- стихійного лиха;

- в інших випадках, передбачених законом.

Про наявність підстав припинення водопостачання позивачу 20.02.2017 відповідач не зазначив, доказів на існування таких суду не представив.

Таким чином, факт ненадання відповідачем послуг з водопостачання підтверджено належним та допустимими доказами лише щодо 20.02.2017.

З огляду на викладене, позов підлягає до задоволення частково до стягнення підлягає неустойка за один день (20.02.2017) у розмірі 96 грн. 00 коп.

Судом не беруться до уваги доводи представника відповідача з огляду на наступне.

Як встановлено судом, при знятті показників лічильника води до уваги береться різниця між початковими та кінцевими показниками в кубометрах, та не береться до уваги зміна в показниках, які відображені на лічильнику в літрах.

Як зазначив позивач, з березня 2016 року, з незалежних від нього обставин, тимчасово середньомісячне споживання води складало не більше 200 літрів. У звязку з цим зміна показів лічильника в кубічних метрах відбувається один раз на 5 місяців.

Слід також зазначити, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до укладеного сторонами договору №303532 від 29.08.2001 в редакцій, викладеній додатковою угодою, що затверджена судом, відповідач зобовязаний забезпечити позивачу безперебійне постачання питної води. Такий обовязок відповідача не поставлений в залежність від можливого тимчасового нездійснення позивачем користування послугою. Також з умов договору не вбачається, що позивачу визначено норму обовязкового споживання води та, в разі недотримання позивачем цієї норми, позивачу може бути припинено водопостачання.

Відповідно до проектних рішень згідно з Паспортом водного господарства та Проектом водомірного вузла водопостачання обєкта позивача відбувається від внутрішньої водопровідної мережі РЕД Личаківського району ЛМКП «Львівводоканал» через водопровідний ввід діаметром 20 мм.

У звязку із тим, що відповідач чинив перешкоди у виконанні позивачем робіт з виконання зазначених проектних рішень, останній звернувся із відповідним позовом до Господарського суду Львівської області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.08.2012 у справі №5015/2462/12, яке набрало законної сили, зобовязано ЛМКП «Львівводоканал» усунути перешкоди МПП «ГРО» в підєднанні водопровідної мережі належної йому будівлі, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. На викопах, 10 до внутрішньої водопровідної мережі РЕД Личаківського району ЛМКП «Львівводоканал».

Вищевказаним рішенням встановлено, що згідно з укладеним між сторонами договором №303532 від 29.08.2001 МПП «ГРО» визначене абонентом, тобто особою, що безпосередньо підключена до мереж ЛМКП «Львівводоканал». На час придбання позивачем будівлі вона була безпосередньо підключена до мереж BAT «Мікроприлад». В подальшому, у звязку із змінами у господарській діяльності ВАТ «Мікроприлад», останній припинив використання частини водопроводів для власних потреб, в тому числі і тих, які забезпечують подачу питної води МПП «ГРО». У звязку з цим водопроводи в зимові місяці почали замерзати і подача питної води припинялася.

Для забезпечення виконання рішення суду МПП «ГРО» 24.09.2012 було укладено з ДП «Укрнерудпром-Базальт» договір підряду на виконання робіт з підєднання будівлі безпосередньо до мереж РЕД Личаківського району ЛМКП «Львівводоканал».

Проте, відповідачем рішення суду не виконано - постановою державного виконавця Личаківського ВДВС Львівського МУЮ від 03.12.2012 виконавче провадження №34394190 з виконання наказу Господарського суду Львівської області у справі №5015/2462/12 було закінчено без виконання рішення. Постанова вмотивована виконанням заходів, передбачених законом: накладено штраф, накладено штраф у подвійному розмірі, скеровано подання до органів внутрішніх справ.

З огляду на наведене, доводи відповідача, що будівля МПП «ГРО» на час виникнення спірних правовідносин була підключена до мереж третьої особи, є безпідставними.

Згідно з п. 2.1.2. договору №303532 від 29.08.2001 в редакцій, викладеній додатковою угодою, що затверджена судом, відповідач зобовязаний забезпечити належний технічний стан та обслуговування мереж, які знаходяться до точки розподілу, в якій відбувається передача послуг від Львівводоканалу абоненту та перебувають у нього на балансі.

Відповідно до п. 4.1. договору точкою розподілу, в якій відбувається передача послуг постачання питної води, є точка на трубопроводі подачі води, яка знаходиться на межі земельної ділянки, що перебуває у користуванні абонента згідно з актом №2 від 03.07.2001 встановлення та узгодження меж землекористування на місцевості, який складено між сторонами, та планом земельної ділянки абонента.

Згідно з актом №2 від 03.07.2001 встановлення та узгодження меж землекористування на місцевості земельна ділянка, що перебуває у користуванні позивача, межує з земельною ділянкою РЕД Личаківського району ЛМКП «Львівводоканал». Тобто, точка розподілу у відповідності до проектних рішень і рішення Господарського суду Львівської області від 13.08.2012 у справі №5015/2462/12 знаходиться на межі земельних ділянок МПП «ГРО» та РЕД Личаківського району ЛМКП «Львівводоканал», питна вода подається в будівлю позивача з водопроводу РЕД Личаківського району ЛМКП «Львівводоканал», який перебуває на балансі відповідача.

Доводи відповідача про обовязок позивача повторно отримати технічні умови та виготовити проект водомірного вузла спростовуються постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.06.2013 у справі №914/125/13, якою суд виключив з договору №303532 від 29.08.2001 п. 2.2.2., яким визначено обовязок МПП «ГРО» повторно отримати технічні умови та погодити проект водомірного вузла. Наведений висновок обґрунтовується тим, що позивачем придбано будівлю, яка у встановленому порядку вже була приєднана до мереж, проект водомірного вузла вже виготовлений і погоджений ЛМКП «Львівводоканал»

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 551, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 231, 233 ГК України, ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м. Львів, вул. Зелена, 64 (ідентифікаційний код 03348471) на користь Малого приватного підприємства «ГРО», м. Львів, вул. На викопах, 10 (ідентифікаційний код 13797945) 96 грн. 00 коп. неустойки, 34 грн. 08 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 18.09.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 25.09.2017 р.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Мороз Н.В.