ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. Справа № 911/1674/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», м.Славутич

До Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич», м.Славутич

Про стягнення 1217474,71 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (далі позивач) до Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» (далі відповідач) про стягнення 1217474,71 грн.

Провадження у справі №911/1674/17 порушено відповідно до ухвали суду від 02.06.2017 року та призначено справу до розгляду на 20.06.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 20.06.2017 року не зявився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Представник позивача у судовому засіданні 20.06.2017 року подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просить суд стягнути з відповідача 981127,78 грн. основного боргу, 96986,84 грн. пені, 17599,91 грн. 3% річних та 98151,79 грн. інфляційних.

Згідно з п 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Таким чином, враховуючи, що позивачем збільшено лише суму основного боргу, при цьому, решта наведених в прохальній частині уточненої заяви вимог, зокрема, щодо стягнення пені, річних та інфляційних, не змінено, позовними вимогами, які підлягають розгляду є вимоги, наведені позивачем у відповідній заяві про збільшення позовних вимог.

З огляду на зміст відповідної заяви, про що також свідчать надані позивачем в ході розгляду спору пояснення, позовними вимогами у справі є стягнення з відповідача 981127,78 грн. основного боргу, 96986,84 грн. пені, 17599,91 грн. 3% річних та 98151,79 грн. інфляційних. Розгляд справи відкладався на 06.07.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.07.2017 року подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнає частково. Крім того, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. Розгляд справи відкладався на 18.07.2017 року.

Представником позивача у судовому засіданні 18.07.2017 року подано додаткові пояснення.

Заслухавши у судовому засіданні 18.07.2017 року пояснення представників сторін та дослідивши подані сторонами документи та докази суд дійшов висновку про відкладення розгляду з метою витребування додаткових пояснень, необхідних для повного та всебічного вирішення спору. Розгляд справи відкладався до 22.08.2017 року. Також, в судовому засіданні 18.07.2017 року продовжено строк розгляду справи №911/1674/17.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 22.08.2017 року повторно не зявився, відзив на позов не надав.

Згідно до п.п. 3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, між Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» (позивач, Енергопостачальна організація) та Дочірнім підприємством «Підприємство регіональних перевезень «Атасс» (відповідач, Споживач) був укладений Договір № 29-10-Т від 01.10.2010 року про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору Енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах на об'єкт розташований за адресою: м. Славутич, Привокзальна площа, 2 (будівля автовокзалу), а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.

Згідно умов Договору Споживач прийняв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі здійснювати платежі за надані послуги з теплопостачання.

Відповідно до п.3.2.2 Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді Споживач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені п.6.7 Договору.

Позивач, посилаючись на ст. ст. 610, 612 ЦК України зазначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором).

Також п. 40 «Правил користування тепловою енергією» передбачено, що споживач зобовязаний дотримуватися вимог договору, а саме вчасно проводити розрахунки за споживчу теплову енергію. Крім того, відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положенням ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 6.7. Договору № 29-10-Т від 01.10.2010 року Споживач щомісячно до 1-го числа поточного місяця перераховує на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації попередню оплату у розмірі 70% від суми послуг з постачання теплової енергії за поточний місяць відповідно до заявлених обсягів постачання та затверджених тарифів на теплову енергію.

Остаточний розрахунок проводиться Споживачем після пред'явлених Енергопостачальною організацією відповідних рахунків на оплату та актів виконаних робіт протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків.

Позивач зазначає, що через неналежне виконання грошових зобовязань за відповідачем станом на 05.04.2017 року утворилась заборгованість за період з 30.11.2014 року по 31.03.2017 року в сумі 973 858,04 грн. В заяві про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути заборгованість в сумі 981127,78 грн. за період з 30.11.2014 року по 30.04.2017 року

Також позивач зазначає, що під час обстеження ПРП «АТАСС» (приміщення автовокзалу) було виявлено несанкціоноване втручання в роботу теплового лічильника. Самовільно, без дозволу енергопостачальної організації, зняті пломби на термодатчиках та витратомірному пристрої, пломби з датчиків температури обірвані і термометри витягнуті з гільз на подаючому і зворотньому трубопроводах, що підтверджується фото та службовими записками.

Також службовою запискою вих.№ 11.1-08/86 від 24.02.2017 року Цех теплових підземних комунікацій повідомив, що директор ПРП «Атасс» ОСОБА_3 відмовив у допуску до вузла обліку теплової енергії, мотивуючи тим, що «КП «УЖКГ» був виставлений великий рахунок за спожиту теплову енергію за січень 2017 року, котрий він сплачувати не збирається, про що був складений Акт від 23.02.2017 року.

Оскільки згідно заяви про збільшення, уточнений позов не містить івимог про стягнення штрафів на підставі п. п.7.3.2., 7.3.6. Договору, заявлених в первісній редакції позову, відповідні ообставини щодо нарахування штрафів не підлягають дослідженню.

Також, у звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання, позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України та п. п.7.3.3. Договору просить стягнути з відповідача крім 981127,78 грн. основного боргу, також 96986,84 грн. пені, 17599,91 грн. 3% річних та 98151,79 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 7.3.3. Договору передбачено що у разі несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію передбачених п.6.7. цього Договору, Споживач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому проти позову заперечував, зазначив, що частково визнає позовні вимоги КП «Управління житлово-комунального господарства» в сумі 465496,52 грн. основного боргу, 6867,01 грн. пені, 15565,64 грн. 3% річних (за виключенням нарахувань за січень 2017 року); 92995,48 грн. інфляційних втрат (за виключенням нарахувань за січень 2017 року).

Щодо решти позовних вимог відповідач зазначив, що заперечує проти стягнення 515631,26 грн. заборгованості з оплати спожитої теплової енергії за січень 2017 року, оскільки розрахована вартість послуги за цей місяць не відповідає дійсності, є завищеною що найменш у 10 разів від реальної.

Також, відповідач у відзиві зазначає, що позивачем було надано відповідачу копії відомостей обліку споживання тепла за період жовтень-грудень 2016 року та службову записку № 11.1-08/467 від 29.12.2016 року, якими встановлено факт роботи лічильника СВТУ-10М № 11079 за вказаний період з помилкою. При цьому розрахована позивачем вартість послуг за період жовтень-грудень 2016 року відповідає дійсності.

Відповідач зазначає, що за період жовтень-грудень 2016 року позивач розрахунковим способом провів достовірний розрахунок вартості послуги, так само, як і за період лютий-квітень 2017 року.

Однак, не зважаючи на встановлення факту некоректної роботи приладу обліку, у звязку з чим за період жовтень-грудень 2016 року та період лютий-квітень 2017 року вартість послуг теплопостачання визначалась у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодаства розрахунковим способом, вартість теплопостачання за січень 2017 року безпідставно визначена позивачем за показниками некоректно працюючого приладу обліку, що призвело до нарахування вартості теплопостачання лише за одни місяць січень 2017 року в сумі 515631,26 грн., що перевищує вартість теплопостачання за жовтень-грудень 2016 року та лютий-квітень 2017 року (465496,52 грн. фа ктично за шість місяців).

Також, відповідач зазначає, що після отримання рахунку за січень 2017 року із значно завищеною вартістю послуги відповідач ініціював перевірку лічильника обліку СВТУ-10М № 11079. За результатом перевірки був складений акт №09 від 05.04.2017 року за підписом державного повірителя ДП «Чернігівстандартметрологія». Згідно висновку акту вказаний лічильник не допускається до подальшого використання як працюючий засіб вимірювальної техніки.

Надана позивачем довідка про нарахування та оплату послуг надає відомості про реальну їх вартість протягом декількох років. Збільшення вартості відбувалось поступово в залежності від зміни тарифів на теплову енергію. Однак, нарахування за січень 2017 року суперечать обсягам тепло споживання відповідача. Додатково про необгрунтоване збільшення вартості послуг за січень 2017 року свідчить факт того, що вартість послуг в наступні місяці при тому ж обсязі споживання була значно меншою.

Також, щодо стягнення пені, відповідач зазначив, що частково визнає вимоги по стягненню пені за період з 30.05.2016 року по березень 2017 року крім суми пені нарахованої на завищену суму вартості послуг за січень 2017 року. Інша частина вимог не визнається відповідачем з причин спливу строку давності на стягнення пені.

Також, в запереченнях протиистягнення штрафу, відповідач зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів про втручання в роботу лічильника, надані позивачем документи про недопущення представника теплопостачальної організації до приладів обліку є внутрішніми документами позивача, до складання яких ПРП «АТАСС» не має відношення.

У період з 22.02.2017 року по 24.02.2017 року директор підприємства знаходився у відрядженні, що підтверджується наказом по підприємству. У звязку з чим, твердження позивача, що саме директор ПРП «АТАСС» ОСОБА_3 чинив не допуск до вузла обліку, є безпідставним.

Позивач в ході розгляду спору подав пояснення на відзив відповідача, в яких зазначив, що сума боргу за січень 2017 року у розмірі 515 631,26 грн. є обґрунтованою. Позивач пояснив, що показання з прибору обліку теплової енергії знімаються спеціалістами КП «УЖКГ» при візуальному огляді дисплея теплолічильника, а при доскональному огляді були розпечатані відомості обліку теплової енергії з жовтня по грудень 2016 року на підставі яких і були виставлені рахунки Споживачу за період жовтень-грудень 2016 року, також у січні 2017 року під час перевірки приборів обліку теплової енергії було виявлено несанкціоноване втручання в роботу лічильника, що призвело до нарахування великої суми заборгованості.

Також, позивач наполягає, що в лютому 2017 року директор ДП ПРП «Атасс» не допустив представника КП «УЖКГ» до приборів обліку теплової енергії для зняття показників використаної теплової енергії.

Договором № 29-10-1 від 01.10.2010 року п. 7.4. встановлено, що строк позовної давності на стягнення неустойки встановлюється тривалістю у 5 років. Тому пояснення відповідача щодо відмови в сплаті нарахованої пені з причин спливу строків позовної давності є безпідставними та необгрунтованими.

Щодо стягнення штрафу за несанкціоноване втручання в роботу лічильника, позивач пояснив, що після обстеження приборів теплового обліку спеціалістами КП «УЖКГ» бу виявлено втручання в роботу теплового лічильника, що зафіксовано документами, а саме роздруковано відомості обліку теплової енергії які показують роботу лічильника з помилкою, яка є причиною втручання в роботу теплових приладів, та зроблено фото на якому чітко видно, що пломби з датчиків температури обірвані і термометри витягнуті з гільз на подаючому і зворотньому трубопроводах.

Щодо наданих відповідачем пояснень про перебування директора ПРП «Атасс» у відрядженні, позивач пояснив, що всі переговори проводилися з ним в телефонному режимі і директор дав розпорядження своїм працівникам не допускати представників КП «УЖКГ» до приладів обліку теплової енергії, та повідомив що відмовляється підписувати будь-які документи в даному випадку.

Дослідивши наявні у справі докази, судом в становлено, що як вбачається з доданої до позову довідки про нарахування та оплату відповідачем послуг за період з 01.10.2010 року по 5.04.2017 року, всього відповідачу було надано послуг на суму 1208558,02 грн., з яких сплачено 234699,98 грн., при цьому, останній платіж відповідачем здійснено 17.11.2014 року і за відповідний період до кінця березня 2017 року відповідач послуги не оплачував і за ним утворилась заборгованість в сумі 973858,04 грн. Згідно з доданою до заяви про збільшення тпозовних вимог довідкою, відповідачу донараховано заборгованість за квітень 2017 року в сумі 7269,74 грн.

Позивачем додано до позову Акти про використану теплову енергію, які підписані представником Споживача за період по грудень 2016 року (включно), починаючи з січня 2017 року відповідні акти не підписані Споживачем. Також, позивачем додано до позову копії рахунків-фактур, дані журналів обліку.

В обґрунтування тверджень про втручання в роботу лічильника та не допуск представників теплопостачальної організації до приладів обліку, позивачем додано до позовних матеріалів Службову записку Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Цех теплових підземних комунікацій від 29.12.2016 року про доведення до відома КП «УЖКГ», що під час обстеження ПРП «Атасс» було виявлено несанкціоноване втручання в роботу теплового лічильника. Самовільно, без дозволу енергопостачальної організації зняті пломби на термодатчиках та витратному пристрої, Тепловий лічильник показує помилку. У звязку з чим, зазначено про необхідність здійснення перерахунку за спожиту теплову енергії.

Однак, у відповідній Службовій записці не зазначено ні дати ні підстав обстеження, жодних вихідних даних для здійснення перерахунку.

З наданих позивачем документів вбачається, що 27.12.2016 року представниками КП «УЖКГ» складено Акт за участю головного механіка ПРП «Атасс», про те, що під час зняття контрольних показань було виявлено несанкціоноване втручання в роботу лічильника шляхом відєднання датчика витратоміра, самовільне зняття пломб. Предстаник споживача ОСОБА_4 (який на підприємстві відповідача призначений відповідальною особою) відмовився від підписання Акту.

Однак, відповідний Акт не містить обставин виявлення правопорушення і факт відмови представника відповідача від підпису не засвідчений в установленому порядку з залученням незацікавлених осіб.

Також, до позовних матеріалів додано Службову записку Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Цех теплових підземних комунікацій від 24.02.2017 року про доведення до відома КП «УЖКГ», що директор ПРП «Атасс» ОСОБА_3 відмовив у допуску до вузла обліку теплової енергії.

Однак, у відповідній Службовій записці не зазначено ні дати ні підстав обстеження, жодних фактичних даних щодо порушення.

З наданих позивачем документів вбачається, що 23.02.2017 року року представником КП «УЖКГ» складено Акт що директор ПРП «Атасс» ОСОБА_3 відмовив у допуску до вузла обліку теплової енергії.

Відповідач на виконання вимог суду надав копію наказу від 10.09.2012 року № 193/1 про призначення відповідальним зва справний стан і безпечну та економічну експлуатацію теплових установок і мереж підприємства головного інженера ОСОБА_5

Також, відповідачем надано копію наказу від 21.02.2017 року № 02-од про службове відрядження директора ОСОБА_3 з 22.02.2017 року по 24.02.2017 року.

Однак, відповідний Акт не містить обставин виявлення правопорушення, викладені в ньому обставини суперечать фактичним обставинам, оскільки відповідальною особою на підприємстві відповідача призначений ОСОБА_4, відповідний акт складено в період, коли директор ПРП «Атасс» ОСОБА_3 був фізично відсутній на підприємстві (перебував у відрядженні), що виключає недопуск саме директором ОСОБА_3 Крім того, факт відмови представника відповідача від підпису не засвідчений в установленому порядку з залученням незацікавлених осіб.

Ухвалою суду від 18.07.2017 року було зобовязати позивача обґрунтувати розрахунок суми заборгованості за січень 2017 р., а саме на підставі чого нараховано суму 515631,26 грн., в той час як за аналогічні місяці споживання обсяги і вартість спожитої відповідачем теплової енергії були в рази меншими як до січня 2017 року та і після відповідного періоду; обґрунтувати методи та способи визначення кількості теплової енергії спожитої відповідачем за наведений в позові період (по кожному місяцю окремо з посиланням на відповідні первинні чи облікові документи); надати пояснення яким способом і у звязку з чим проводились розрахунки вартості за період жовтень-грудень 2016 року та лютий квітень 2017 року і січень 2017 року; надати пояснення щодо даних перевірки лічильників відповідача; пояснення щодо доказів втручання відповідача в роботу приладу обліку; пояснення щодо недопуску перевіряючи, чим оформлено і зафіксовано, враховуючи, що директор підприємства відповідача перебував у відрядженні.

Однак, відповідні вимоги суду позивачем належним чином не виконані, позивачем надано письмові пояснення, що наведена в довідці про нарахування та оплату послуг заборгованість Дочірнього підприємства Підприємства регіональних перевезень «Атасс» перед Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства», яка становить 981127,78 грн. виникла у звязку з тим, що в період з листопада 2014 року по грудень 2016 року показники лічильника передавалися відповідачем енергопостачальній організації в телефонному режимі та відповідно в такий спосіб визначалася кількість теплової енергії спожитої відповідачем за вказаний період.

Позивач зазначає, що в січні 2017 року була здійснена перевірка приборів обліку теплової енергії ДП ПРП «Атасс», за результатами якої було встановлено втручання в роботу лічильника, що зафіксовано документами, а саме: було зроблено комп'ютерну роздруківку лічильника з якої видно виявлено помилку виміру теплоносія (С) та помилку обчислення тепла (Е), що є причиною втручання в роботу теплових приладів, зроблено фото на якому чітко видно, що пломби з датчиків температури обірвані і термометри витягнуті з гільз на подаючому і зворотньому трубопроводах, та складено акт від 27.12.2016 року в присутності представника споживача ОСОБА_4, який відмовився від його підписання.

За результатами комп'ютерної роздруківки були розпечатані відомості обліку теплової енергії за даним об'єктом з жовтня 2016 року по січень 2017 року, з яких виявлено розбіжності в повідомлених відповідачем показах на 38,053 Гкал більше.

За січень 2017 року у відомості обліку теплової енергії зазначено, що Споживачем було спожито 264,347 Гкал. До відповідної суми було додано різницю за жовтень - грудень 2016 року в обсязі 38,053 Гкал, що в сумі вийшло в сумі 302,4 Гкал які і були виставлені споживачу за січень 2017 року.

В подальшому, як зазначає позивач, оскільки зняти показники лічильника за лютий-квітень 2017 року не вдалося через недопуск представника підприємства до приладів обліку теплової енергії, витрата теплової енергії була визначена відповідно до Постанови від 03.10.2007 року № 1198 відповідно до правил користування тепловою енергією, а саме, згідно з середньомісячними показниками засобів обліку за попередній опалювальний період.

Як визначено п. 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМ України від 03.10.2007 року, у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

В той же час, п. 5.5. Договору при відсутності приладів обліку або виході його з ладу кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

Крім того, згідн з п. 22 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМ України від 03.10.2007 року, державний нагляд за системами теплопостачання і теплоспоживання здійснюється відповідною інспекцією згідно з Положенням про державний енергетичний нагляд за режимами споживання електричної і теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 серпня 1996 р. N 929.

Також, згідно з п. 7.2.32. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерство палива та енергетики від 14.02.2007, року № 71, періодична, а також на вимогу теплопостачальної організації або Держенергонагляду перевірка приладів вузла обліку теплової енергії здійснюється представниками ДТ, теплопостачальної організації і Держенергонагляду з метою своєчасного виявлення несправності приладів обліку.

Пунктом 7.2.39. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж передбачено, що у розрахунках між теплопостачальною організацією і споживачем необхідно враховувати час некоректної роботи теплолічильників.

Граничнодопустиме значення відносної похибки витратомірів (лічильників) не повинно перевищувати ± 3 %.

Згідно з п.7.2.40. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж у разі виходу з ладу теплолічильника або в разі потреби повірки приладів обліку теплової енергії до поновлення їх працездатності облік теплової енергії здійснюється розрахунковим способом на підставі усереднених показів приладів за попередні три доби з коригуванням відповідно до фактичної температури зовнішнього повітря. Термін застосування розрахункових значень не повинен перевищувати 15 діб на рік.

Згідно з п. 7.2.41. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж один раз на місяць у терміни, установлені відповідним договором, персонал споживача має визначити за показами приладів обліку величину використаної теплової енергії, занести ці дані в журнал і передати їх до теплопостачальної організації у встановленому порядку.

Теплопостачальна організація заносить дані щодо обсягів споживання теплової енергії до відомості обліку кількості теплової енергії, використаної споживачем за поточний місяць.

Однак, позивачем факт втручання в роботу приладу обліку не підтверджено в установленнному законодавством порядку. Відповідні порушення, які стали причиною нарахування за січень 2017 року не оформлені в установленому порядку, обсяги теплоспоживання та нарахована сума значно перевищують (більше ніж в 10 разів) помісячні обсяги споживання, як за попердні періоди, так і визначені позивачем обсяги споживання за лютий квітень 2014 року за середньомісячними показниками.

Враховуючи факт некоректної роботи приладу обліку, що виявлено самим позивачем та встановлено в ході замовленої відповідачем повірки, також оскільки обсяги теплоспоживання за січень 2017 року неспіврозмірно перевищують фактичні обсяги теплоспоживання за аналогічні сезонні періоди, використання позивачем показів засобу обліку, які є очевидно неспіврозмірними за січень 2017 року є необґрунтованим і не відповідає фактичним обставинам.

Крім того, у виставлено рахунку-фактурі за січень 2017 року не розмежовано сум нарахування. Роздруковані позивачем ОСОБА_6 обліку споживання тепла за листопад-грудень 2016 року, в яких погодні умови були приблизно схожими, містять інші показники, які суттєво відрізняються від відомості обліку за січень 2017 року, в якій щоденний обсяг тепло споживання був нарівні місячних обсягів за інші періоди.

Наведені обставини свідчать про некоректну роботу приладу обліку, що унеможливлює використання таких даних в розрахунках і відповідно до п. 5.5. Договору та п.п. 7.2.39., 7.2.40. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, за відповідний перод січень 2017 року вартість теплопостачання мала визначатись розрахунковим способом.

Таким чином, в частині заявленої до стягнення заборгованості за січень 2017 року, розмір відповідної заборгованості є необґрунтований і відповідна заборгованість не є визначеною в установленому порядку.

Як визначено п.п. 2.3., 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Враховуючи, що у січні 2017 року теплоспоживання відбувалось, однак його обсяг не встановлений у визначеному законодавством порядку, позовна вимога про стягнення заборгованості за січень 2017 року залишається судом без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем, в тому числі на виконання вимог ухвали суду від 18.07.2017 року, не надано доказів та обґрунтованого розрахунку відповідної суми, що унеможливлює визначення правомірності заявлених позовних вимог. В той же час, відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині заборгованості за січень 2017 року, оскільки у відповідному періоді теплоспоживання відбувалось.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задовленню в сумі, визнаній відповідачем 465496,52 грн. основного боргу з врахуванням донарахованої в заяві про збільшення позовних вимог заборгованості за квітень 2017 року в сумі 7269,74 грн., що всього складає 472766,26 грн. основного боргу. Позовна вимога в частині стягнення 515631,26 грн. основного боргу за січень 2017 року підлягає залишенню без розгляду.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В той же час, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, річних та інфляційних, судом в становлено, що відповідні нарахування проведені у відповідності до наведених норм законодавства.

Однак, з врахуванням встановлених судом обставин, суд зазначає, що пеня підлягає задоволенню без обмеження строком давності, однак за виключенням нарахувань, проведених на заборгованість за січень 2017 року, що складає 78000,31 грн., вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню за виключенням нарахувань проведених на заборгованість за січень 2017 року, відповідно в сумах, визнаних відповідачем 15565,64 грн. 3% річних та 92995,48 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги про стягнення пені в сумі 18986,53 грн., 3% річних в сумі 2034,27 грн. та інфляційних в сумі 5156,31 грн., нарахованих на заборгованість за січень 2017 року також підлягають залишенню без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, аналогічно, як і вимога про залишення без розгляду вимоги про стягнення основного боргу за січень 2017 року, на яку проведені відповідні нарахування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки, задоволенню підлягають позовні вимоги в загальній сумі 659327,69 грн., а позовні вимоги в сумі 541808,37 грн. підлягають залишенню без розгляду, за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню 9889,91 грн. витрат по сплаті судового збору. Питання щодо повернення зайво сплачених сум судового збору (в частині сплати, на яку зменшились позовні вимоги внаслідок поданих позивачем уточнень) може бути вирішено за відповідною заявою позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, п. 5 ст. 81, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Підприємства регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» (07101, Київська обл., м. Славутич, вул Ентузіастів, 6, код 23241723) на користь Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (07101, Київська обл., м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8, код 31476318) 465496,52 грн. основного боргу, 78000,31 грн. пені, 15565,64 грн. 3% річних, 92995,48 грн. інфляційних та 9889,91 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення 515631,26 грн. основного боргу, 18986,53 грн., 3% річних в сумі 2034,27 грн. та інфляційних в сумі 5156,31 грн. позов залишити без розгляду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 21.09.2017 р.