ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа № 920/591/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс в особі ліквідатора ОСОБА_2 (вх. №2733 С/3) на ухвалу господарського суду Сумської області від 27.06.2017 у справі № 920/591/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс в особі ліквідатора ОСОБА_2, смт. Гоща, Рівненська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агроцентр, м. Суми,

про стягнення 21 809 489,38 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 27.06.2017 (суддя Резніченко О.Ю.) у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Позовні матеріали повернуто позивачу без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Позивач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Сумської області від 27.06.2017 скасувати та направити справу до господарського суду Сумської області для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що не має можливості провести оплату судового збору за поданою заявою про стягнення заборгованості у зв'язку з тим, що кошти на рахунку відсутні, що підтверджується випискою по ліквідаційному рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс станом 19.06.2017. Відтак, як зазначає апелянт, станом на 19.06.2017 підприємство-банкрут не має змоги гасити не тільки конкурсні вимоги, а й поточні зобов'язання, в т.ч. немає можливості здійснити оплату судового збору.

В судове засідання представник позивача не зявився, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 14.09.2017, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання також не зявився, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, копія ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 про прийняття апеляційної скарги до провадження повернулась на адресу суду з відміткою підприємства звязку: за зазначеною адресою не знаходиться.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом (зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, та на те, що їх явка у судове засідання не була визнана обовязковою, а також на те, що відповідно до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними в справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України. Крім того, сторони відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України не заявляли клопотання про продовження строку розгляду справи, а господарський суд не має права за своєю ініціативою продовжувати строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс в особі ліквідатора ОСОБА_2 звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агроцентр про стягнення заборгованості в сумі 21 809 489,38 грн.

Господарський суд Сумської області повернув позовні матеріали без розгляду та у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору відмовив на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України. Ухвалу від 27.06.2017 обґрунтовано тим, що позивачем не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі та не доведено, що є достатні підстави вважати його майновий стан таким, що перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законом розмірі та порядку, а також, що при відстроченні така оплата стане можливою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом ст. 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VIII)").

Як роз'яснено в пп. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 названого Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Таким чином, зі змісту статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, при цьому єдиною підставою для вчинення судом зазначених у наведеній нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Подані заявником докази підлягають оцінці в їх сукупності відповідно до положень ст. ст. 33, 34, 43 ГПК України.

В обґрунтування свого клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви позивач посилається на те, що постановою господарського суду Рівненської області від 25.10.2016 у справі № 918/167/16 Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_2, який має свідоцтво, видане у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції ураховує, що за визначенням статті 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом банкрутством є визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Водночас суд констатує, що в силу положень цього ж Закону ліквідатор, зокрема, проводить інвентаризацію майна, формує ліквідаційну масу; предявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута (ст.25). Ліквідатор повинен використовувати один ліквідаційний рахунок, на який надходять усі кошти, отримані при здійсненні ліквідаційної процедури. З отриманих коштів у першу чергу задовольняються й витрати, повязані з провадженням справи про банкрутство і роботою ліквідатора, у тому числі витрати на оплату судового збору (ст.31).

Отже, сам лише факт визнання боржника банкрутом і уведення ліквідаційної процедури недостатній для висновку про неможливість сплати судового збору. Відсутність коштів на рахунку банкрута повинне бути підтверджене належними і допустимими доказами, зокрема, відомостями про рух коштів, випискою про наявність/відсутність коштів на банківському рахунку банкрута станом на час звернення із позовом.

Виписка по рахунку надана позивачем щодо фінансового стану не є достатнім доказом, оскільки позивачем доказів того, що вказаний рахунок є єдиним не подано, при цьому товариство може мати декілька рахунків відкритих в різних банках.

Суд враховує, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та зазначає, що посилання на визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс і на відсутність коштів для сплати судового збору, самі по собі не можуть вважатися безумовною підставою для відстрочення сплати судового збору.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано достатніх доказів в обґрунтування заявленого клопотання про відстрочення сплати судового збору в розумінні ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, судова колегія зазначає, що закріплене статтею 8 Закону України Про судовий збір відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, а доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Отже, якщо нормами процесуального законодавства передбачено вчинення стороною до подання позовної заяви певних дій, в тому числі щодо сплати судового збору, такі дії мають бути вчинені; суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

При цьому, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Даної позиції дотримується і Вищий господарський суд України у своїй постанові від 15.03.2017р. у справі № 910/12306/15.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за його необґрунтованістю, оскільки заявником не доведено, що є достатні підстави вважати його майновий стан таким, що перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законом розмірі та порядку, а також, що при відстроченні така оплата стане можливою.

Заявник у порушення вимог ст. 33 ГПК України не надав жодних доказів, які б давали підстави стверджувати про поліпшення його матеріального стану та спроможність сплатити судовий збір у повному обсязі протягом визначеного процесуальним законом строку.

Тим більш, що при зверненні до суду першої інстанції Товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1,5 % від суми позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 240 000,00 грн., яка є надто великою сумою, і тому, не має достатніх підстав вважати, що така оплата стане для позивача можливою після винесення рішення у справі.

Крім того, судом першої інстанції було доведено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс в особі ліквідатора ОСОБА_2 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Сумської області від 27.06.2017 у справі № 920/591/17 прийнята у відповідності до положень чинного процесуального законодавства та підлягає залишенню без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду.

Згідно зі статтею 4 Закону України Про судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду судовий збір справляється в одному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Тобто, за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Сумської області від 27.06.2017 у справі №920/591/17 позивач повинен був сплатити 1600,00 грн. судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 було відстрочено заявнику апеляційної скарги сплату судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі до винесення постанови у справі.

Станом на день прийняття постанови Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс в особі ліквідатора ОСОБА_2 не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не сплачені у встановленому порядку та розмірі суми судового збору можливо стягнути за результатами розгляду справи.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105, 106 ГПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс в особі ліквідатора ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Сумської області від 27.06.2017 у справі № 920/591/17 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 27.06.2017 у справі № 920/591/17 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Плюс в особі ліквідатора ОСОБА_2 (35400, Рівненська область, смт. Гоща, вул. Шевченка, 77, ) на користь державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова, рахунок отримувача - 2003, код отримувача - 37999654, банк отримувача - ГУДКСУ у Харківській області, код банку отримувача - 851011) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1600,00 грн.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Пелипенко Н.М.