РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2017Справа №910/11067/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця»
доПриватного акціонерного товариства «Телесистеми України»
простягнення 160888 грн. 96 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Понько Ю.І. - представник за довіреністю №б/н від 20.01.2017;

від відповідача: Ляховид С.О. - представник за довіреністю № 23/1-ЮР від 05.01.2017;

Скрицький О.М. - представник за довіреністю № 24-ЮР від 05.01.2017;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.07.2017 до Господарського суду міст Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» про стягнення 160888 грн. 96 коп., з яких 126205 грн. 73 коп. основного боргу, 11340 грн. 13 коп. пені, 12620 грн. 57 коп. штрафу, 1835 грн. 37 коп. 3% річних та 8887 грн. 16 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та Договору оренди № 139-10 від 01.10.2010 (з урахуванням Додаткового договору від 22.03.2016), не сплатив позивачу орендну плату за період з червня 2016 року по травень 2017 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 126205 грн. 73 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 12620 грн. 57 коп. (10% від суми заборгованості), пеню у розмірі 11340 грн. 13 коп. та 3% річних у розмірі 1835 грн. 37 коп. за період з 11.07.2016 по 22.06.2017, а також інфляційні втрати у розмірі 8887 грн. 16 коп. за період з липня 2016 року по травень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.07.2017.

19.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що за період з лютого 2016 року по травень 2017 року ним було сплачено на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 87318 грн. 69 коп., з огляду на що відповідач станом на 01.10.2016 мав переплату у розмірі 7340 грн. 99 коп. За таких обставин, відповідач вказав на те, що його заборгованість за Договором № 139-10 від 01.10.2010 становить 77427 грн. 83 коп. При цьому, як стверджує відповідач, позивачем не були враховані здійснені відповідачем оплати за вказаний період, з огляду на що як розрахунок суми основного боргу, так і розрахунки штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, здійснені позивачем, є необгрунтованими.

При цьому, відповідач зазначив, що оскільки застосування індексу інфляції передбачено умовами Договору № 139-10 від 01.10.2010, то нарахування інфляційних втрат на суму боргу є безпідставним.

Крім того, щодо стягнення штрафу, відповідач зазначив, що застосування штрафу на підставі п. 3.8 Договору № 139-10 від 01.10.2010 є неможливим так як відсутня подія, з настанням якої пов'язане застосування цієї санкції.

З огляду на викладене, позивач у відзиві на позовну заяву вказав на те, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з нього суми основного боргу у розмірі 77427 грн. 83 коп., пені у розмірі 5822 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 677 грн. 33 коп.

У судовому засіданні 25.07.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 08.08.2017.

У судовому засіданні 08.08.2017 представник позивача подав письмові заперечення на відзив відповідача, в якому, зокрема, зазначив, що з моменту передання об'єкта оренди за Договором оренди № 139-10 від 01.10.2010 до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області втратило статус орендодавця за вказаним договором, а права та обов'язки орендодавця за вказаним договором перейшли до позивача. Крім того, позивач зазначив, що застосування індексу інфляції до розміру орендної плати входить до механізму визначення місячного розміру орендної плати, а нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості не є подвійним стягнення інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляд спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 15.09.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 15.09.2017 на дав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 15.09.2017 надали усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 15.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар) укладено Договір № 139-10 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування без права передачі в суборенду, приватизації та переходу права власності третім особам державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку (майно), що обліковується на балансі Ніжинської дистанції сигналізації та зв'язку ДТГО «Південно-Західна залізниця» (балансоутримувач) та розміщене за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, провулок Урожайний, буд. 8-а, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.05.2010 і становить за незалежною оцінкою 142089 грн. 38 коп.

Згідно з п. 1.2 Договору № 139-10 від 01.10.2010 майно передається в оренду для розміщення антен стільникового мобільного зв'язку.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Згідно з п. 3.1 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 з урахуванням змін і доповнень до неї і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - липень 2010 року - 3509 грн. 61 коп. Орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2010 року, визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за серпень, вересень, жовтень 2010 року.

Згідно з п. 3.2 Договору № 139-10 від 01.10.2010 нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 3.3 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

Згідно з п. 3.6 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, встановлений Кабінетом міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 10.1 Договору № 139-10 від 01.10.2010 цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 01.10.2010 до 29.09.2013 включно.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору № 139-10 від 01.10.2010, якими вносились зміни та доповнення до вказаного договору, а саме: Угода від 18.12.2012 (про внесення змін до п. 3.1 договору оренди щодо розміру орендної плати); Угода від 04.12.2013 (про продовження строку дії договору до 29.09.2014, про зміну розміру орендної плати); Угода від 12.11.2014 (про продовження строку дії договору до 01.04.2015); Угода від 01.04.2015 (про продовження строку дії договору до 01.08.2015); Угода від 28.09.2015 (про продовження строку дії договору до 31.12.2015).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору оренди № 6749 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 30.01.2014, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди державного майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Судом встановлено, що 01.10.2010 між Фондом державного майна України по Чернігівській області (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар) складено акт приймання-передачі, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування без права передачі в суборенду, приватизації та переходу права власності третім особам державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку (майно), що обліковується на балансі Ніжинської дистанції сигналізації та зв'язку ДТГО «Південно-Західна залізниця» (балансоутримувач) та розміщене за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, провулок Урожайний, буд. 8-а, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.05.2010 і становить за незалежною оцінкою 142089 грн. 38 коп.

Вказаний акт приймання-передачі підписаний уповноваженими представниками орендодавця, орендаря та балансорутримувача; скріплений печатками юридичних осіб орендодавця та орендаря (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Як встановлено судом, Угодою від 28.09.2015 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 строк дії вказаного договору оренди було продовжено до 31.12.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів наявності заперечень орендодавця про припинення дії Договору № 139-10 від 01.10.2010 протягом одного місяця після закінчення терміну його дії (31.12.2015), суд дійшов висновку, що Договір № 139-10 від 01.10.2010 був продовжений на підставі ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Судом встановлено, що 01.02.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар) укладено Договір про заміну сторони в Договорі № 139-10 від 01.10.2010.

Відповідно до п. 1 Договору про заміну сторони від 01.02.2016 орендодавцем за Договором оренди № 139-10 від 01.10.2010 виступає Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно з п. 2 Договору про заміну сторони від 01.02.2016 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» з моменту підписання даного договору набуває всіх прав та обов'язків за Договором № 139-10 від 01.10.2010.

Згідно з п. 3 Договору про заміну сторони від 01.02.2016 договір вступає в дію з моменту підписання і є невід'ємною частиною Договору № 139-10 від 01.10.2010.

Таким чином, з 01.02.2016 відбулась заміна сторони (орендодавця) за Договором оренди № 139-10 від 01.10.2010 (з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») та Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» набуло всіх прав та обов'язків орендодавця за Договором № 139-10 від 01.10.2010.

При цьому, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі № 904/3113/16 за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» про стягнення 24247 грн. 00 коп., яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2016, та набрало законної сили 25.10.2016, встановлено, що відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 та постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 № 200 утворено ПАТ «Укрзалізниця» та майно, що виступало об'єктом договору оренди включено до його статутного фонду.

Враховуючи викладене та положення ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у зв'язку зі зміною власника майна, переданого в оренду, РВ ФДМУ по Чернігівській області фактично виступало орендодавцем за Договором №139-10 лише до 01.02.2016.

Судом встановлено, що 22.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар) укладено Додатковий договір до Договору № 139-10 від 01.10.2010.

Відповідно до п. 1 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди встановити, що орендодавцем майна, визначеного Договором оренди № 139-10 від 01.10.2010 є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно з п. 3 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди викласти п. 3.1 вказаного договору оренди у наступній редакції: «орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 8572 грн. 68 коп. (без ПДВ). Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Відповідно до Закону України від 25.12.2015 Про Державний бюджет України, п. 9 Прикінцевих положень на 2016 рік призупинено дію норми ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, індексація орендної плати за цим договором у 2016 році призупиняється».

Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 (Розрахунок плати за базовий місяць оренди), орендна плата за базовий місяць оренди (листопад 2015 року) становить 8572 грн. 68 коп. (без ПДВ).

Крім того, у п. 3 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди викласти п. 3.6 вказаного договору оренди у наступній редакції: «орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»/філія «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»/Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним».

Судом встановлено, що 22.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар) складено акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку (майно), що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, провулок Урожайний, буд. 8-а, площею 12,5 кв.м., вартість якого визначена згідно висновком про вартість майна станом на 30.09.2013 і становить 143138 грн. 97 коп. (копія акту долучена позивачем до позовної заяви).

Пунктом 4 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони погодили, що строк дії Договору № 139-10 від 01.10.2010 встановлено з 01.12.2015 по 31.05.2016.

Додатковим договором від 29.07.2016 сторони погодили, що строк дії Договору № 139-10 від 01.10.2010 встановлений з 01.06.2016 по 31.07.2016.

Додатковим договором від 17.11.2016 сторони погодили, що строк дії Договору № 139-10 від 01.10.2010 встановлений з 01.08.2016 по 31.12.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів наявності заперечень орендодавця про припинення дії Договору № 139-10 від 01.10.2010 протягом одного місяця після закінчення терміну його дії (31.12.2016), суд дійшов висновку, що вказаний договір був чинним у спірний період.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як встановлено судом, згідно з п. 3.1 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 з урахуванням змін і доповнень до неї і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - липень 2010 року - 3509 грн. 61 коп. Орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2010 року, визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за серпень, вересень, жовтень 2010 року.

Згідно з п. 3.2 Договору № 139-10 від 01.10.2010 нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 3.3 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

Згідно з п. 3.6 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, встановлений Кабінетом міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Водночас, як встановлено судом, 01.02.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар) укладено Договір про зміну сторони в Договорі № 139-10 від 01.10.2010, на підставі якого з 01.02.2016 відбулась заміна сторони (орендодавця) за Договором оренди № 139-10 від 01.10.2010 (з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») та Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» набуло всіх прав та обов'язків орендодавця за Договором № 139-10 від 01.10.2010.

При цьому, як встановлено судом, 22.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар) укладено Додатковий договір до Договору № 139-10 від 01.10.2010.

Згідно з п. 3 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди викласти п. 3.1 вказаного договору оренди у наступній редакції: «орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 8572 грн. 68 коп. (без ПДВ). Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Відповідно до Закону України від 25.12.2015 Про Державний бюджет України, п. 9 Прикінцевих положень на 2016 рік призупинено дію норми ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, індексація орендної плати за цим договором у 2016 році призупиняється».

Крім того, у п. 3 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди викласти п. 3.6 вказаного договору оренди у наступній редакції: «орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»/філія «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»/Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним».

Всі інші умови Договору № 139-10 від 01.10.2010 залишаються без змін (п. 5 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010).

Таким чином, у спірному періоді (з червня 2016 року по травень 2017 року) відповідач повинен сплачувати оренду плату саме на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» як орендодавця за Договором № 139-10 від 01.10.2010 у 100% розміру орендної плати, визначеної відповідно до умов Договору № 139-10 від 01.10.2010.

Судом встановлено, що за червень 2016 року відповідач повинен був сплатити позивачу орендну плату у розмірі 10359 грн. 23 коп., за липень 2016 року - орендну плату у розмірі 10359 грн. 23 коп., за серпень 2016 року - орендну плату у розмірі 10359 грн. 23 коп., за вересень 2016 року - орендну плату у розмірі 10359 грн. 23 коп., за жовтень 2016 року - орендну плату у розмірі 10359 грн. 23 коп., за листопад 2016 року - орендну плату у розмірі 10359 грн. 23 коп., за грудень 2016 року - орендну плату у розмірі 10359 грн. 23 коп., за січень 2017 року - орендну плату у розмірі 10473 грн. 18 коп., за лютий 2017 року - орендну плату у розмірі 10577 грн. 92 коп., за березень 2017 року - орендну плату у розмірі 10768 грн. 32 коп., за квітень 2017 року - орендну плату у розмірі 10865 грн. 23 коп., за травень 2017 року - орендну плату у розмірі 11006 грн. 48 коп., що разом становить 126205 грн. 73 коп. (відповідно до п. 3 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010, п. 3.2 Договору № 139-10 від 01.10.2010, п. 3.3 Договору № 139-10 від 01.10.2010).

Вказані місячні розміри орендної плати за спірний період відповідають розмірам орендної плати, вказаним позивачем у позовній заяві, та відповідачем у відзиві на позовну заяву (за спірний період).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 3 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди викласти п. 3.6 вказаного договору оренди у наступній редакції: «орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»/філія «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»/Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним».

Таким чином, відповідач повинен був сплатити орендну плату за червень 2016 року у строк до 10.07.2016 включно, за липень 2016 року - у строк до 10.8.2016 включно, за серпень 2016 року - у строк до 10.09.2016 включно, за вересень 2016 року - у строк до 10.10.2016 включно, за жовтень 2016 року - у строк до 10.11.2016 включно, за листопад 2016 року - у строк до 10.12.2016 включно, за грудень 2016 року - у строк до 10.01.2017 включно, за січень 2017 року - у строк до 10.02.2017 включно, за лютий 2017 року - у строк до 10.03.2017 включно, за березень 2017 року - у строк до 10.04.2017 включно, за квітень 2017 року - у строк до 10.05.2017 включно, за травень 2017 року - у строк до 10.06.2017 включно.

19.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що за період з лютого 2016 року по травень 2017 року ним було сплачено на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 87318 грн. 69 коп., з огляду на що відповідач станом на 01.10.2016 мав переплату у розмірі 7340 грн. 99 коп. За таких обставин, відповідач вказав на те, що його заборгованість за Договором № 139-10 від 01.10.2010 становить 77427 грн. 83 коп. При цьому, як стверджує відповідач, позивачем не були враховані здійснені відповідачем оплати за вказаний період, з огляду на що розрахунок суми основного боргу, наданий позивачем, є необґрунтованим.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Суд зазначає, що неодноразово ухвалами від 10.07.2017 та від 08.08.2017 зобов'язував відповідача надати суду докази здійснення ним часткових оплат за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, № 139-10 від 01.10.2010 за спірний період (з червня 2016 року по травень 2017 року), а саме банківські виписки, платіжні доручення.

Однак, відповідач вимог ухвал суду не виконав, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що ним за період з лютого 2016 року по травень 2017 року було сплачено на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 87318 грн. 69 коп. (відповідно до відзиву на позовну заяву) відповідач суду не надав.

Зокрема, такими доказами є платіжні документи (платіжні доручення, банківські виписки, тощо, які містять призначення платежу), з яких вбачається, що оплати були здійснені саме за Договором оренди № 139-10 від 01.10.2010.

Однак, вказаних доказів відповідачем суду не надано.

При цьому, разом із відзивом на позовну заяву відповідачем долучено до матеріалів справи витяг з електронного реєстру платежів, який містить інформацію, що за період з 13.01.2016 по 06.07.2016 відповідачем були здійснені оплати у загальному розмірі 87318 грн. 69 коп. на користь Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Однак, з вказаного реєстру платежів не вбачається чіткого призначення платежу, яке вказувалось при здійсненні відповідачем оплат.

Водночас, у вказаному реєстрі платежів міститься інформація про реквізити платіжних доручень, за якими відповідачем сплачувались грошові кошти. Однак, відповідачем не надано суду копій вказаних у реєстрі платіжних доручень.

Крім того, 14.09.2017 відповідачем долучено до матеріалів справи довідку Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» від 13.09.2017, з якої вбачається, що за період з 13.01.2016 по 06.07.2016 відповідач сплатив Регіональній філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти у загальному розмірі 87318 грн. 69 коп.

Однак, вказана довідка не містить інформації щодо призначення платежу, яке вказувалось відповідачем при здійсненні оплат, зокрема, реквізитів договору, періодів, за які здійснюється оплата, тощо.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що здійснені ним у період з 13.01.2016 по 06.07.2016 оплати на загальну суму 87318 грн. 69 коп. є сплатою саме орендної плати за Договором оренди № 139-10 від 01.10.2010 за спірний період.

За таких обставин, враховуючи, що за період з червня 2016 року по травень 2017 року відповідач повинен був сплатити позивачу орендну плату у загальному розмірі 126205 грн. 73 коп., та відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення ним сплати орендної плати за вказаний період за Договором № 139-10 від 01.10.2010, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за Договором № 139-10 від 01.10.2010 за період з червня 2016 року по травень 2017 року становить 126205 грн. 73 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» у розмірі 126205 грн. 73 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» суми основного боргу у розмірі 126205 грн. 73 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 11340 грн. 13 коп. за загальний період нарахування з 11.07.2016 по 22.06.2017 щодо кожного простроченого платежу (місячного розміру орендної плати) окремо.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.7 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувача у визначеному п. 3.6 співідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Водночас, як встановлено судом, 01.02.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар) укладено Договір про зміну сторони в Договорі № 139-10 від 01.10.2010, на підставі якого з 01.02.2016 відбулась заміна сторони (орендодавця) за Договором оренди № 139-10 від 01.10.2010 (з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») та Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» набуло всіх прав та обов'язків орендодавця за Договором № 139-10 від 01.10.2010.

Крім того, у п. 3 Додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди викласти п. 3.6 вказаного договору оренди у наступній редакції: «орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»/філія «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»/Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним».

З огляду на викладене та беручи до уваги положення п. 3.7 Договору № 139-10 від 01.10.2010, суд дійшов висновку, що пеня, нарахована за прострочення сплати орендарем орендної плати, підлягає стягненню на користь орендодавця (позивача), так як орендна плата у 100% розмірі підлягає сплаті на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» пені у розмірі 11340 грн. 13 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд вважає необґрунтованим розрахунок пені, викладений відповідачем у відзиві на позовну заяву, так як відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту здійснення ним часткових оплат за Договором № 139-10 від 01.10.2010 за спірний період.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 12620 грн. 57 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 3.8 Договору № 139-10 від 01.10.2010 у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

З огляду на те, що заборгованість зі сплати відповідачем орендної плати за період з червня 2016 року по травень 2017 року становить не менше ніж три місяці, суд дійшов висновку в обгрунтованості вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» штрафу, нарахованого на підставі п. 3.8 Договору № 139-10 від 01.10.2010.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» штрафу у розмірі 12620 грн. 57 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що застосування штрафу на підставі п. 3.8 Договору № 139-10 від 01.10.2010 є неможливим так як відсутня подія, з настанням якої пов'язане застосування цієї санкції.

Суд зазначає, що підставою для нарахування штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості є прострочення оплати орендної плати не менше ніж на три місяці.

Як встановлено судом, відповідачем було прострочено оплату орендної плати за період з червня 2016 року по травень 2017 року за Договором № 139-10 від 01.10.2010 більше ніж на три місяці (за кожним місяцем окремо), з огляду на ненадання відповідачем належних та допустимих доказів здійснення ним часткових оплат за спірний період, у зв'язку з чим наявні підстави для нарахування штрафу на підставі п. 3.8 Договору № 139-10 від 01.10.2010.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1835 грн. 37 коп. за загальний період нарахування з 11.07.2016 по 22.06.2017.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» 3% річних у розмірі 1835 грн. 37 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд вважає необґрунтованим розрахунок 3% річних, викладений відповідачем у відзиві на позовну заяву, так як відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту здійснення ним часткових оплат за Договором № 139-10 від 01.10.2010 за спірний період.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 8887 грн. 16 коп. за загальний період нарахування з липня 2016 року по травень 2017 року.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» інфляційних втрат у розмірі 8887 грн. 16 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження відповідач, викладені у відзиві на позовну заяву, що оскільки застосування індексу інфляції передбачено умовами Договору № 139-10 від 01.10.2010, то нарахування інфляційних втрат на суму боргу є безпідставним, з огляду на таке.

Так, суд зазначає, що відповідно до п. 3.3 Договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Наприклад, розмір орендної плати за березень 2017 року визначається шляхом множення розміру орендної плати за лютий 2017 року на індекс інфляції за березень 2017 року.

Водночас, у випадку несплати (несвоєчасної оплати) орендарем орендної плати за березень 2017 року (розмір якої визначено з індексом інфляції за березень 2017), на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (за прострочення виконання грошового зобов'язання) орендар має право нарахувати інфляційні втрати за прострочення сплати орендної плати за березень 2017 року, починаючи з квітня 2017 року, що виключає подвійне застосування індексу інфляції за однин і той самий період (зокрема, за березень 2017 року).

Тобто, передбачений договором обов'язок відповідача сплачувати орендну плату, розмір якої визначається з урахуванням індексу інфляції, по суті, є погодженим сторонами механізмом визначення розміру орендної плати, метою застосування якого є визначення суми оплати в такий спосіб, який забезпечує врахування знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів. Законом не заборонено визначення сторонами договору вартості (ціни) шляхом обумовлення врахування можливих інфляційних втрат з метою забезпечення майнового інтересу кредитора від знецінення грошових коштів. При цьому, погоджений сторонами порядок визначення розміру орендної плати шляхом застосування індексу інфляції не є заходом відповідальності боржника, який передбачений ст. 625 Цивільного кодексу України, та який передбачає право кредитора вимагати від боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у випадку настання прострочення виконання грошового зобов'язання.

По суті, вказана норма спрямована на захист майнового інтересу кредитора у разі настання прострочення з виконання грошового зобов'язання у тому випадку, коли сторонами, зокрема, погоджено вартість товару/послуги/роботи у конкретній заздалегідь визначеній сумі коштів. У такому разі, кредитор, маючи право вимагати сплати саме такої вартості, у разі прострочення сплати боржником має право на сплату боргу, починаючи з дня прострочення і до моменту фактичного виконання обов'язку боржником, з урахуванням інфляційних втрат. Таким чином, ст. 625 ЦК передбачає встановлену законом форму захисту прав кредитора у разі невиконання грошового зобов'язання. Водночас, враховуючи, що сторони не обмежені у погодженні умов договору, крім випадків коли наявні ті чи інші заборони, передбачені законом, суд дійшов висновку, що сторони в договорі оренди погодили механізм визначення місячного розміру орендної плати та разом з тим механізм захисту інтересів кредитора від можливого знецінення грошових коштів шляхом погодження застосування індексу інфляції до визначення розміру місячних орендних платежів.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код: 22599262) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) суму основного боргу у розмірі 126205 (сто двадцять шість тисяч двісті п'ять) грн. 73 коп., пеню у розмірі 11340 (одинадцять тисяч триста сорок) грн. 13 коп., штраф у розмірі 12620 (дванадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 57 коп., 3% річних у розмірі 1835 (одна тисяча вісімсот тридцять п'ять) грн. 37 коп., інфляційні втрати у розмірі 8887 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 16 коп. та судовий збір у розмірі 2413 (дві тисячі чотириста тринадцять) грн. 33 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.09.2017

Суддя І.М. Отрош