ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.09.2017 Справа № 907/454/17

Колегія суддів у складі

Головуючого судді Йосипчук О.С., судді Васьковський О.В. та судді Ремецькі О.Ф., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунальної організації Київмедспецтранс, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вастон»,м. Ужгород

про виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1054к від 22.11.16р., а саме, повернення 621 літр бензину А-92 ЄВРО 4 ДСТУ 7687:2015 та стягнення суми 121684,48 грн. штрафу,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вастон», м. Ужгород

до Комунальної організації Київмедспецтранс, м. Київ

про стягнення 106,13 грн.

За участі представників сторін:

Позивача ОСОБА_2 представник, ОСОБА_3 - представник

Відповідача ОСОБА_4 представник, ОСОБА_5 - представник

СУТЬ СПОРУ: Комунальною організацією Київмедспецтранс, м. Київ заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вастон, м. Ужгород про виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1054к від 22.11.16р., а саме, повернення 621 літр бензину А-92 ЄВРО 4 ДСТУ 7687:2015 та стягнення суми 121684,48 грн. штрафу.

Позовні вимоги позивача за первісним позовом мотивовані посиланням на те, що між ним та відповідачем було укладено Договорів відповідального зберігання № 1054к від 22.11.16р. (надалі Договір зберігання), згідно з яким відповідач, який діяв як зберігач, прийняв від позивача, який діяв як поклажодавець, на відповідальне зберігання і зобовязався повернути останньому у схоронності нафтопродукти, а саме бензин А-92 ЄВРО4 у кількості 85358 літрів.

Упродовж терміну зберігання, позивач, згідно з п.2.1.6. договору зберігання, звертався до відповідача із заявкою про повернення переданих на зберігання нафтопродуктів у кількості, визначеній у таких заявках, які не були виконані останнім у встановлених строках та обсягах.

Таким чином, зважаючи на подані йому заявки про повернення усього обсягу отриманого на зберігання пального, відповідач, станом на звернення із позовом, не повернув 621 літр бензину, чим припустився порушення умов договору зберігання.

Зважаючи на неодноразові порушення умов договору зберігання та на факт неповернення залишку бензину, позивач, згідно із поданим розрахунком, просить стягнути з відповідача суму 121684,48 грн. штрафу за порушення договірного зобовязання, відповідно до п.6.4. договору зберігання.

У свою чергу, відповідачем подано зустрічний позов про стягнення із Комунальної організації Київмедспецтранс, м. Київ суму 106, 13 грн. залишку заборгованості по оплаті за надані послуги зберігання, згідно договору зберігання, що став підставою виникнення правовідносин між сторонами спору у цій справі.

Надаючи пояснення по суті зустрічного позову, відповідач за зустрічним позовом надав суду докази погашення суми зустрічних позовних вимог та заявив про повне виконання своїх зобовязань по оплаті послуг зберігання за договором зберігання.

Окрім того, відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зокрема посилається на належне виконання зобовязань охоронця по поверненню отриманого на зберігання палива. Зміст пояснень відповідача від 13.06.2017р. містить заперечення по кожній заявці позивача на повернення бензину.

Щодо залишку світлих нафтопродуктів, який вимагає позивач повернути, то відповідач, з посиланням на Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (Наказ Міністерства палива та енергетики України, міністерства транспорту і звязку України, Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. №281/171/578/155) визнає позовні вимоги в частині вимоги про повернення бензину А92 частково у обсязі 552, 43 літрів, згідно з розрахунком збитку при передачі на зберігання, видачі товару зі зберігання та зберігання товару, та відповідно до п.2.1.4. Договору зберігання (додаткові пояснення від 14.09.2017р. №76).

У свою чергу, позивачем надано обґрунтування неможливості покладення на нього втрат, повязаних із природними втратами нафтопродуктів.

Окрім того, заперечуючи проти покладання на нього відповідальності за невиконання зобовязання щодо повернення залишку отриманих на зберігання нафтопродуктів, відповідач покликається на те, що ним неодноразово вживались заходи по поверненню, однак не бензину марки А92 Євро4, а його вартість у сумі 10851,49 грн. з огляду на повернення 552 літрів бензину, які, у свою чергу, повертались позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

За первісним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.11.2016р. між Комунальною організацією Київмедспецтранс (Поклажодавцем, Позивачем у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Київагронафтотрейд (Зберігачем, Відповідачем у справі) було укладено договір відповідального зберігання № 1054К (надалі - Договір), за умовами якого Поклажодавець (Позивач) зобовязався передати Зберігачу (Відповідачеві), а останній прийняти на відповідальне зберігання та повернути у схоронності Поклажодавцеві нафтопродукти в асортименті та кількості, що визначені договором, а саме, бензин А-92 ЄВРО у загальній кількості 85358 літрів, вартістю 19,85грн. за 1 літр.

Основними складами, на яких здійснюється зберігання товару, є склади паливно мастильних матеріалів за адресами: м. Вишгород, вул. Набережна, 26 та м. Київ, вул. Куренівська, 16-в. Товар може зберігатися на інших нафтобазах/складах за погодженням сторін при оформленні актів приймання передачі нафтопродуктів на відповідальне зберігання (п. 1.2. Договору).

В силу п. 2.1.3. Договору видача/повернення товару зі зберігання по кількості проводиться відповідно до супровідних документів: товарно транспортної накладної та акту видачі товару зі зберігання, а по якості відповідно до документів, що підтверджують його якість: паспорту якості та сертифікату відповідності заводу виробника.

Відповідно до п. 2.1.6. Договору зберігач зобовязаний здійснювати повернення товару (його частини) зі зберігання виключно за письмовою заявкою поклажодавця не пізніше 2-х робочих днів з дати її отримання та за якістю не гіршою ніж та, за якою він був прийнятий на зберігання.

Зберігач несе повну відповідальність за зберігання товару в кількості та відповідній якості до повернення товару поклажодавцеві. У разі втрати товару зберігач повертає поклажодавцеві таку ж кількість втраченого товару відповідної якості, або на вимогу поклажодавця відшкодовує вартість втраченого товару (п. 2.1.8, п. 2.1.9. Договору).

Пункти 2.1.4., 2.1.5. Договору зобовязують зберігача на вимогу поклажодавця інформувати останнього про залишки товару на зберіганні та надати можливість контролю таких залишків шляхом здійснення контрольних замірів; контролювати кількість природніх втрат нафтопродуктів та не допускати перевищення їх норм.

Поклажодавець за положеннями п. 2.3.4. Договору зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість послуг зі зберігання на умовах, визначених Договором.

Вартість послуг приймання, зберігання та відпуску нафтопродуктів, а також порядок їх оплати сторони погодили у п. 3 Договору, який передбачає розрахунки за комплекс послуг, що надаються за договором у національній валюті у розмірі 0 грн. 45 коп. за 1000 літрів прийнятого на відповідальне зберігання товару, за зберігання впродовж місяця. Вартість послуг нараховується за кожен місяць зберігання, а розрахунки погоджуються сторонами у додаткових угодах та сплачуються відповідно виставлених актів виконаних робіт (наданих послуг).

За порушення термінів повернення товару зі зберігання, зберігач сплачує поклажодавцеві штраф у розмірі 10% від вартості неповернутого товару (п. 6.4. Договору).

На виконання цього договору зберігання, за Актом приймання-передачі на відповідальне зберігання нафтопродуктів від 22.11.2016р. позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання 85358 літрів бензину марки А92 Євро4.

Таким чином, між сторонами спору виникли правовідносини, що регламентуються Главою 66 ЦК України, де ст.949 ЦК України передбачається обовязок зберігача повернути поклажодавцеві відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідач заявки позивача по поверненню переданого на зберігання бензину марки А92 Евро4 від 22.02.2017р. (вих.№156-7), від 28.02.2017р. (вих.№170-7), від 27.03.2017р. (вих№254-7) виконав, а заявку від 07.04.2017р. (вих №287-7) про повернення залишку бензину у обсязі 621 літр не виконав взагалі.

Наведене вище підтверджується наявними у справі матеріалами, зокрема Товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, заявками на відвантаження переданого на зберігання товару та актами видачі зі зберігання.

Приймаючи до уваги наведене вище, суд констатує, що невиконання відповідачем прийнятого на себе договірного зобовязання щодо повернення поклажодавцеві отриманого на зберігання товару, який характеризується родовими ознаками (п.2.1.6. договору зберігання), є порушенням правил, встановлених ст.ст. 943, 949 ЦК України, з огляду на що, у позивача власника товару, переданого на зберігання, виникає право вимагати виконання цього обовязку, у тому числі і в судовому порядку.

Зважаючи на наведене, судом визнаються неспроможними посилання відповідача на природній убуток переданого на зберігання товару, а такими, що суперечать умовам п.2.1.4. Договору зберігання і правилам п.2 ст.949 ЦК України, а також ч.2 п.17.1. «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродукців на підприємствах і організаціях України №281/171/578/155 від 20.05.2008р., а сам порядок та форма встановлення відповідачем убутку спірного товару суперечить правилам, встановленим п.13, п.14.7 цієї ж Інструкції і спростовується відсутністю звітів про втрати нафти і нафтопродуктів, чи розрахунків природніх втрат, узгоджених із позивачем, та/або повідомлень про виявлення нестач предмета збереження. У своєму запереченні проти виконання обовязку повернути залишок бензину (Повідомлення №34 від 19.04.2017р.) відповідач не повідомив про убуток бензину, а заявив про те, що кількість бензину, що залишилася не є бензовозною нормою.

Таким чином, вимоги позивача, щодо повернення 621 літра бензину А-92 ЄВРО 4 ДСТУ 7687:2015 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи вимогу про виконання договірного обовязку відповідача в натурі, судом піддано аналіз його дій, направлених на відшкодування вартості недоповернутого бензину по ціні, що діяла на момент передачі. Поряд з цим, як вбачається із матеріалів справи, договір зберігання не містить альтернативного зобовязання, оскільки можливість відшкодування вартості товару, що не повернутий, згідно з умовами цього договору зберігання, не є альтернативним зобовязанням зберігача (відповідача у справі), а мірою відповідальності за втрату, яка може мати місце тільки на вимогу субєкта права (позивача у справі), відповідно до п.2.1.9. Договору зберігання.

Щодо решти позовних вимог первісного позову, а саме, стягнення суми 121684,48 коп. штрафу, нарахованого відповідачеві за прострочення термінів повернення товару зі зберігання, на яких наполягає представник позивача, суд зазначає наступне.

За умовами п. 2.1.6. Договору зберігач зобовязаний здійснювати повернення товару (його частини) зі зберігання виключно за письмовою заявкою поклажодавця не пізніше 2-х робочих днів з дати її отримання та за якістю не гіршою ніж та, за якою він був прийнятий на зберігання.

Положення пункту 6.4. Договору встановлюють відповідальність зберігача за порушення термінів повернення товару зі зберігання у вигляді сплати поклажодавцеві штрафу у розмірі 10% від вартості неповернутого товару.

Обраховуючи розмір заявленої до стягнення з відповідача суми 170 192 грн. штрафу, позивач покликається на те, що відповідачем не повернуто позивачеві товар у строк та кількості, що вказані у заявках від 22.02.2017р. (вих.№156-7), від 28.02.2017р. (вих.№170-7), від 27.03.2017р. (вих№254-7), а заявка від 07.04.2017р. (вих №287-7) про повернення залишку бензину у обсязі 621 літр не виконано взагалі.

Разом з цим, за умовами пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі Положення) визначено, що повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

При цьому, оскільки паливо являється товарно матеріальною цінністю, відпуск якої може здійснюватися лише на підставі довіреності, виданої поклажодавцем на отримання визначеної у довіреності кількості товару, як це визначено умовами п. 2.5. Положення, повернення товару фактично відбулося лише при наявності та на підставі виданої поклажодавцем уповноваженій особі на отримання товару довіреності, які, як свідчать копії довіреностей, видавались виключно в момент перевезення бензину, а не в момент подання позивачем заявки.

Зважаючи на таке, прострочення повернення вищевказаної кількості товару по заявках від 22.02.2017р. (вих.№156-7), від 28.02.2017р. (вих.№170-7), від 27.03.2017р. (вих№254-7) у визначений заявкою строк відбулося не з вини зберігача (відповідача).

Відповідно до ч. 1 статті 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За умовами ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

За положеннями п. 6.4. договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року визначено обовязок зберігача (відповідача) у випадку порушення терміну повернення товару сплатити поклажодавцеві штраф у розмірі 10% від вартості неповернутого товару.

За наведених обставин, невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором відповідального зберігання в частині повного та своєчасного повернення товару, отриманого на зберігання від позивача, у кількості 621літр, має наслідком застосування до нього відповідальності у вигляді сплати штрафу у розмірі 10% від вартості неповернутого товару, що складає суму 1233 грн.

Решта суми заявленого до стягнення штрафу нарахована безпідставно, позивачем документальними доказами не підтверджена та спростована матеріалами справи, з огляду на що у стягненні суми 120458,48 грн. штрафу належить відмовити.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає суму 2704грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За зустрічним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, договір зберігання, який укладено між сторонами спору, є оплатним.

Вартість послуг приймання, зберігання та відпуску нафтопродуктів, а також порядок їх оплати сторони погодили у п. 3 Договору, який передбачає розрахунки за комплекс послуг, що надаються за договором у національній валюті у розмірі 0 грн. 45 коп. за 1000 літрів прийнятого на відповідальне зберігання товару, за зберігання впродовж місяця. Вартість послуг нараховується за кожен місяць зберігання, а розрахунки погоджуються сторонами у додаткових угодах та сплачуються відповідно виставлених актів виконаних робіт (наданих послуг).

Поряд з цим, зобовязання відповідача за зустрічним позовом щодо належної оплати послуг зберігання, відповідно до Акту №1 приймання-передачі послуг до договору відповідального зберігання за період з 22.11.2016р. по 31.05.2017р., включно у сумі 106,13 грн. виконаними не були у момент звернення позивача за зустрічним позовом із позовними вимогами.

Наведене вище підтверджується і Додатковою угодою №1 до договору відповідального зберігання №1054к від 22.11.2016р. не заперечується і відповідачем за зустрічним позовом, який 29.06.2017р. здійснив платіж позивачу у вигляді плати за послуги зберігання №1054к. Означене підтверджується і банківською випискою ТОВ «Вастон» за 29.06.2017р, однак заперечується позивачем за зустрічним позовом, з огляду на те, що йому не відомо особу, яка здійснила платіж на користь відповідача у справі.

У засіданні суду позивач за зустрічним позовом повідомив суд, про те, що хоча сума 106,20 грн. ним не визнається платежем відповідача, і, відповідно, - фактом виконання відповідачем грошового зобовязання, проте ці кошти не були повернуті і перебувають на його рахунку. У свою чергу, відповідач за зустрічним позовом пояснив, що кошти перераховані працівником і саме на виконання грошового зобовязання по спірному договору зберігання.

З огляду на матеріали справи та пояснення сторін спору, суд визнає, що перерахування суми зустрічного позову відбулося не за установленими договором та чинним законодавством правилами, однак таке виконання прийняте позивачем, що дозволяє у спірній ситуації застосувати правила ст.ст.202, 206, 204, 214, а також п.2 ст.218 ЦК України з метою збалансованого, максимально оптимального способу вирішення спору про захист прав та охоронюваних законом інтересів обох сторін спору.

Зважаючи на таке, та на те, що після звернення позивача із позовом сума зустрічного позову є погашеною, судом констатується відсутність предмета спору та підстава для припинення провадження у справі зустрічного позову, з огляду на утримування позивачем коштів, перерахованих третьої особою на погашення зобов'язань відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задоволити частково.

2. Зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» (88000, м. Ужгород, пр. Свободи, 52, код 25392930) повернути комунальній організації «Київмедспецтранс» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25, код 01993807) 621 літр бензину А-92 ЄВРО 4 ДСТУ 7687:2015.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» (88000, м. Ужгород, пр. Свободи, 52, код 25392930) на користь комунальної організації «Київмедспецтранс» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25, код 01993807) суму 1233 грн. штрафу та суму 2704 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. За зустрічним позовом провадження у справі припинити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.09.2017 року

Головуючий суддя Йосипчук О.С.

Суддя Васьковський О.В.

Суддя Ремецькі О.Ф.