номер провадження справи 33/36/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 Справа № 908/1617/17

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, б.11)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранс Україна" (49000, м. Дніпро, пр-т Праці, 2-Т, ідентифікаційний код юридичної особи 34060701)

про стягнення 730 727 грн. 53 коп.,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - договір про надання правової допомоги № б/н від 17.05.2017р.

від відповідача: Швець М.О. - довіреність № 18-75 від 19.12.2016р.

від третьої особи: не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Фізична особи-підприємець ОСОБА_1, м. Дніпро звернувся в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя заборгованості у розмірі 730727,53 грн., з яких: 552966,81 грн. - сума основного боргу, 124820,38 грн. - сума втрат від інфляції, 35366,60 грн. - сума процентів за користування коштами, 17573,74 грн. - сума пені.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.08.2017р. порушено провадження у справі № 908/1617/17, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранс Україна" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, розгляд справи призначено на 29.08.2017 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.08.2017р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 19.09.2017р.

За клопотанням представників сторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 034/34-17 від 06.03.2017р., укладеного між третьою особою та позивачем, останній набув право вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 518 від 12.05.2015р., укладеним між третьою особою та відповідачем, в зв'язку з порушенням ПАТ "Запорізький завод феросплавів" взятих на себе зобов'язань за вказаним договором, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар. Позивач вказує на те, що третьою особою було поставлено відповідачу товар на загальну суму 662966,81 грн.: 10.06.2015р. на суму 658162,00 грн. та 01.09.2015р. на суму 40804,81 грн., відповідачем здійснено часткову оплату товару на суму 110000,00 грн. За розрахунком позивача, загальна сума заборгованості відповідача за договором поставки № 518 від 12.05.2015р. складає 730727,53 грн., з яких: 552966,81 грн. - сума основного боргу, 124820,38 грн. - сума втрат від інфляції, 35366,60 грн. - сума 3% річних, 17573,74 грн. - сума пені. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 526, 530, 625 Цивільного кодексу України ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 15, 54-57 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просить суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову частково заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№ 18-036 від 18.09.2017р.), і зазначив, що між третьою особою та відповідачем дійсно було укладено договір поставки № 518 від 12.05.2015р., однак поставку товару згідно вказаного договору третьою особою було здійснено на загальну суму 658162,00 грн. Товар був отриманий відповідачем 10.06.2015р. на суму 432162,00 грн. та 16.06.2015р. на суму 226000,00 грн. За твердженням відповідача інших поставок товару за вказаним договором не відбувалось. З урахуванням, здійсненої відповідачем часткової оплати за поставлений товар, його заборгованість за договором поставки складає 548162,00 грн. Також, відповідачем здійснено контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та втрат від інфляції, 3% річних за його розрахунком складають 32206,44 грн., втрати від інфляції - 111431,89 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 17573,74 грн. відповідач заперечив, вважає, що умови договору поставки № 518 від 12.05.2015р. не містять домовленостей сторін щодо формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань в порядку ч. 6 ст. 231 ГК України.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав свої доводи, викладені у відзиві, просить суд їх врахувати при прийнятті рішення у даній справі.

ТОВ "Автотранс Україна" (третя особа у справі) процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористалось, про дату, час та місце розгляду заяви було повідомлено належним чином.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 12.05.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (покупець, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотранс Україна" (постачальник, третя особа у справі) було укладено договір поставки № 518 (далі - договір поставки).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2 договору поставки постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (товар), в асортименті та за цінами, вказаному у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 5.1. договору поставки встановлено, що ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору.

Загальна сума договору на момент його складання становить 651000,00 грн. з урахуванням ПДВ. Сума договору збільшується на суму наступних поставок товару шляхом підписання додаткових угод до цього договору, які є його невід'ємною частиною (п. 5.2. договору поставки).

Згідно п. 5.6 договору поставки, порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в додатках (спеціфікаціях) до даного договору.

Розділом 10 договору сторони визначили термін його дії: договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2015р., але не раніше повного виконання зобов'язань обома сторонами.

Умовами спеціфіації № 1 від 12.05.2015р., яка є додатком № 1 до договору поставки, відповідач та третя особа узгодили обсяг та вартість товару, який підлягає поставці: напівпричіп-контейнеровоз д.н. НОМЕР_1 (НОМЕР_6), сідельний тягач ДАФ 95 ХР 480 д.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_8), вантажний фургон Мегsedes-Веnz Аtego д.н. НОМЕР_3 (НОМЕР_7), самоскид ДАФ 85.380СF д.н. НОМЕР_4 (НОМЕР_9) на загальну суму 651000,00 грн. з ПДВ, а також умови оплати поставленого товару.

Згідно додаткової угоди № 1 від 27.05.2015р. до договору поставки, постачальник зобов'язався також передати покупцеві товар (офісні меблі та компьютерну техніку) на загальну суму 7159,07 грн. з ПДВ, а покупець здійснити оплату за фактичну кількість поставленого товару.

Відповідно до п. 3 специфікації №1 та п. 3 додаткової угоди №1 до договору оплата за товар здійснюється за фактичну кількість поставленого товару шляхом оформлення покупцем на адресу постачальника гарантованого платежу (ГП) з датою виконання у майбутньому (дата відправки ГП покупцем постачальнику - на 7-й календарний день від дати поставки товару; дата виконання ГП - на 13-й календарний день від дати відправки ГП покупцем постачальнику) або з відстрочкою платежу в 20 календарних днів від дати поставки товару.

Згідно пояснень сторін, покупець на адресу продавця гарантованого платежу не оформлював, відтак відповідач мав виконати свої грошові зобов'язання з оплати товару на умовах відстрочення платежу.

Позивач у позові зазначає, що на виконання умов договору постаки, специфікації № 1 від 12.05.2015р. та додаткової угоди № 1 від 27.05.2015р. до договору, третьою особою було здійснено поставку, а відповідачем прийнято наступний товар:

-10.06.2015р. - транспортні засоби у кількості 4 одиниць, згідно переліку наведеного у спеціфікації № 1 до договору поставки, на загальну суму 651000,00 грн. з ПДВ, про що свідчать договори доручення щодо оформлення продажу транспортних засобів від 10.06.2015р. та довідки рахунки: серія ААЕ № 171734 від 10.06.2015р., серія ААЕ № 171735 від 10.06.2015р., серія ААЕ № 171736 від 10.06.2015р., серія ААЕ № 171737 від 10.06.2015р.;

-10.06.2015р. - товар, згідно переліку наведеному у додатковій угоді № 1 від 27.05.2015р. до договору поставки на загальну суму 7162,00 грн. з ПДВ, про що свідчить видаткова накладна №ЛНА-000017 від 10.06.2015р.;

-01.09.2015р. - товар на загальну суму 4804,81 грн. з ПДВ, про що свідчить видаткова накладна №РН-00353 від 01.09.2015р.

Однак, відповідач за поставлений третьою особою товар розрахувався лише частково в сумі 110000,00 грн., залишок заборгованості відповідача за договором поставки складає 552966,81 грн.

Із матеріалів справи слідує, що 06.03.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотранс Україна" (первісний кредитор, третя особа у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор, відповідач у справі) укладено договір відступлення права вимоги № 034/34-17, відповідно до умов якого первісний кредитор передає права вимоги до ПАТ "Запорізький завод феросплавів" на суму 552966,81 грн. за договором поставки № 518 від 12.05.2015р. (п.1.1. договору).

Згідно з п.п. 1.2., 1.3. зазначеного договору право вимоги первісного кредитора переходить до нового кредитора в обсязі обумовленому в п. 1.1. цього договору з моменту складання та підписання сторонами акту приймання-передавання прав вимоги за цим договором. Перехід права вимоги здійснюється тільки після повної сплати. Одночасно з складанням акту, визначеного в п. 1.2. цього договору, первісний кредитор передає новому кредитору документи, що підтверджують права вимоги до боржника, які є предметом даного договору.

06.03.2017р. ТОВ "Автотранс Україна" та ФОП ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі № 034/34-17 до договору відступлення права вимоги № 034/34-17 від 06.03.2017р., яким засвідчено, що новим кредитором у повному обсязі сплачено ціну зазначену в п. 1.5. договору відступлення права вимоги № 034/34-17 від 06.03.2017р. Первісним кредитором передано, а новим кредитором прийнято документи, що підтверджують право вимоги до боржника.

Матеріали справи містять докази направлення третьою особою на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за договором поставки.

Отже, у зв'язку із заміною кредитора у зобов'язанні, позивачем заявлені вимоги про стягнення з ПАТ "Запорізький завод феросплавів" основного боргу в розмірі 552966,81 грн., який виник за поставлений товар на підставі договору поставки № 518 від 12.05.2015р. та вимоги про стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок укладення між ТОВ "Автотранс Україна" та ФОП ОСОБА_1 договору відступлення права вимоги № 034/34-17 від 06.03.2017р., права постачальника за договором поставки № 518 від 12.05.2015р. в сумі 552966,81 грн. перейшли до позивача у справі.

Статтею 518 ЦК України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Відповідач у відзиві визнає, що на виконання договору поставки ТОВ "Автотранс Україна" поставлено, а ним отримано товар (офісні меблі та комп'ютерна техніка) за видатковою накладною №ЛНА-000017 від 10.06.2015р. згідно додаткової угоди № 1 до договору поставки загальною вартістю 7162,00 грн. та товар згідно специфікації № 1 до договору поставки (транспортні засоби у кількості чотирьох одиниць) на загальну суму 651000,00 грн. Втім, вказує, що поставку товару за накладною №ЛНА-000017 від 10.06.2015р. та двох транспортних засобів (напівпричіп-контейнеровоз д.н. НОМЕР_1 (НОМЕР_6) і сідельний тягач ДАФ 95 ХР 480 д.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_8) третьою особою було здійснено 10.06.2015р., інші два транспортні засоби (вантажний фургон Мегsedes-Веnz Аtego д.н. НОМЕР_3 (НОМЕР_7) і самоскид ДАФ 85.380СF д.н. НОМЕР_4 (НОМЕР_9) було поставлено третьою особою 16.06.2015р., а не 10.06.2015р., як вказує позивач.

Поставку третьою особою товару згідно видаткової накладної № РН-00353 від 01.09.2015р. на суму 4804,81 грн. та відповідно його отримання, відповідач заперечує. Надано суду довідку підприємства, складену за підписом головного бухгалтера ПАТ "Запорізький завод феросплавів" ОСОБА_4, згідно якої, за даними бухгалтерського обліку відповідача, видаткова накладна № РН-00353 від 01.09.2015р. на матеріальні цінності ТОВ "Автотранс Україна" на суму 4804,81 грн. у т.ч. ПДВ, за період: з 01.09.2015р. і по теперішній час на обліку підприємства не відображені. Матеріальні цінності, зазначені у даній видатковій накладній, на облік підприємства не зараховувались.

Дослідивши документи, надані позивачем на підтвердження здійснення третьою особою поставки товару відповідачу, зокрема, копію видаткової накладної № РН-00353 від 01.09.2015р. на суму 4804,81 грн., судом встановлено, що зазначена накладна не містить даних про отримувача товару та його підпису.

Відповідно до ч. 2 ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції станом на 01.09.2015р.), факт здійснення господарських операцій підтверджується відповідними документами первинного обліку, зокрема накладними, документами, які повинні бути підписані повноважними представниками сторін, містити назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Згідно з п.п. 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Всупереч наведеним вимогам, видаткова накладна № РН-00353 від 01.09.2015р., оформлена ТОВ "Автотранс Україна" і на яку посилається позивач на обґрунтування факту передачі товару третьою особою відповідачу, взагалі не містить підпису особи покупця, яка брала участь у здійсненні господарської операції з отримання товару, а відтак не може бути належним доказом факту здійснення відповідної господарської операції.

За таких обставин, факт постачання третьою особою товару відповідачу згідно видаткової накладної № РН-00353 від 01.09.2015р. на суму 4804,81 грн., матеріалами справи не підтверджується.

Тож, документально підтвердженим є факт постачання ТОВ "Автотранс Україна" товару ПАТ "Запорізький завод феросплавів" згідно договору поставки № 518 від 12.05.2015р. на загальну суму 658162,00 грн.

Зобов'язання з оплати отриманого товару відповідачем виконано частково на суму 110000,00 грн., про що свідчать копії платіжних доручень: № 260641 від 21.07.2015р. на суму 10000,00 грн.; № 260733 від 23.07.2015р. на суму 20000,00 грн.; №261037 від 24.07.2015р. на суму 30000,00 грн.; № 261234 від 28.07.2015р. на суму 40000,00 грн.; № 260642 від 21.04.2016р. на суму 10000,00 грн.

Таким чином, залишок неоплаченого відповідачем товару, що був поставлений в рамках договору поставки № 518 від 12.05.2015р. складає 548162,00 грн.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Враховуюче вищевикладене та той факт, що на момент розгляду спору по суті відповідач не надав доказів повної оплати поставленого товару за договором поставки № 518 від 12.05.2015р., вимога позивача про стягнення основного боргу підлягає частковому задоволенню в сумі 548162,00 грн.

Щодо суперечності даних сторін стосовно дати поставки третьою особою відповідачу транспортних засобів, слід зазначити наступне.

Згідно постанови Кабінету Міністрів Україні від 07.09.1998р., № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - Постанова №1388) транспорті засоби підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.8 Постанови №1388 (в редакції, чинній з 17.01.2014р. по 10.11.2015р.) документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

На підтвердження виконання третьою особою зобов'язань з поставки відповідачу транспортних засобів у кількості чотирьох одиниць, згідно переліку наведеного у спеціфікації № 1 до договору поставки, позивачем в матеріали справи надано копії договорів доручення на оформлення продажу транспортних засобів (напівпричіп-контейнеровоз д.н. НОМЕР_1 (НОМЕР_6), сідельний тягач ДАФ 95 ХР 480 д.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_8), вантажний фургон Мегsedes-Веnz Аtego д.н. НОМЕР_3 (НОМЕР_7), самоскид ДАФ 85.380СF д.н. НОМЕР_4 (НОМЕР_9) від 10.06.2015р., а також довідки-рахунки, які свідчать про придбання вказаних транспортних засобів відповідачем: Серія ААЕ №171734 від 10.06.2015р., Серія ААЕ №171735 від 10.06.2015р., Серія ААЕ №171736 від 10.06.2015р., Серія ААЕ №171737 від 10.06.2015р.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку, твердження відповідача про поставку йому двох одиниць транспортних засобів 16.06.2015р., а не 10.06.2015р. не знайшло свого документального підтвердження. Податкові декларації, надані відповідачем на підтвердження своїх доводів, не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт отримання відповідачем товару саме 16.06.2015р., а є лише звітним податковим документом згідно податкового законодавства, що подається до податкової служби.

Внаслідок прострочення відповідачем зобов'язання з оплати товару за договором поставки, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних в сумі 35366,60 грн., нарахованих за період: з 01.07.2015р. по 07.08.2017р., втрат від інфляції в сумі 124820,38 грн., нарахованих за період: липень 2015р.-червень 2017р. та пені в сумі 17573,74 грн., нарахованих за період: з 07.08.2016р. по 21.10.2016р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

Необхідно зазначити, що позивачем нарахування 3% річних та втрат від інфляції здійснено на загальну суму поставленого третьою особою товару, поступово її зменшуючи на суму часткових оплат здійснених відповідачем, без врахування обсягу права вимоги отриманого від третьої особи за договором відступлення права вимоги № 034/34-17 від 06.03.2017р.

Пунктом 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р. передбачено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд вважає за необхідне коригувати розрахунок позивача. 3% річних та втрати від інфляції підлягають нарахуванню на суму документально підтвердженого основного боргу - 548162 грн., який існував на момент переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Період нарахування 3% річних та втрат від інфляції визначається виходячи з встановлених третьою особою та відповідачем у специфікації № 1 і додатковій угоді № 1 до договору поставки строків оплати (оплата за фактичну кількість поставленого товару з відстрочкою 20-ть календарних днів): дата поставки товару - 10.06.2015р., граничний строк оплати - 30.06.2015р. Розрахунок проводиться не виходячи за межі періоду прострочення визначеного позивачем, 3% річних нараховуються за період: з 01.07.2015р. по 07.08.2017р., втрати від інфляції за період: липень 2015р.-червень 2017р.

За визначений період належною сумою до стягнення 3 % річних є 34601,79 грн., яка підлягає задоволенню. В іншій частині стягнення 3 % річних слід відмовити.

За розрахунком суду, втрати від інфляції нараховані на суму 548162,00 грн. за період: липень 2015р.-червень 2017р. складають 129027,44 грн., однак стягненню підлягає сума втрат 124820,38 грн., заявлена до стягнення позивачем.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 17573,74 грн., господарський суд дійшов висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 8.3. договору поставки № 518 від 12.05.2015р., у разі порушення термінів оплати за поставлений товар згідно даного договору більше 10-ти календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню згідно діючого законодавства України від суми не сплаченого товару за кожен день прострочення, починаючи з 11-го календарного дня прострочення.

У абз.3 п. 2.1. постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вказано що у разі, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Отже, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, її розмір та база нарахування мають бути передбачені законом або договором.

Втім, третьою особою та відповідачем не було узгоджено в договорі поставки конкретний розмір пені. Чинним законодавством України, за правовідносинами, які є предметом цього спору, також не визначено обов'язку та умови сплати пені.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України не встановлені випадки, підстави та порядок застосування пені за порушення зобов'язання.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 10613,76 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, б.11, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_5) суму 548162 (п'ятсот сорок вісім тисяч сто шістдесят два) грн. 00 коп. основного боргу, суму 34601 (тридцять чотири тисячі шістсот один) грн. 79 коп. - 3% річних, суму 124820 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять) грн. 38 коп. втрат від інфляції, суму 10613 (десять тисяч шістсот тринадцять) грн. 76 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 85 ГПК України ГПК України 22.09.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко