РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Справа № 903/729/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Розізнана І.В. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Західінкомбанк на рішення господарського суду Волинської області від 27 червня 2017 року у справі №903/729/16 (головуючий суддя - Дем'як В.М., суддя Костюк С.В., суддя Бондарєв С.В. )

за позовом публічного акціонерного товариства Західінкомбанк

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю Спецуправління Дорсервіс;

2) приватного підприємства Ірома;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання права власності на приміщення

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, представник згідно довіреності №667-19 від 24 липня 2017 року;

відповідача 1- ОСОБА_2, представник згідно довіреності від 12 жовтня 2016 року;

відповідача 2 - ОСОБА_2, представник згідно довіреності від 12 жовтня 2016 року;

третьої особи - ОСОБА_3, представник згідно довіреності №27-6894/7 від 30 березня 2017 року.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу та заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Західінкомбанк (надалі - Позивач) звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Спецуправління Дорсервіс (надалі - Відповідач 1) та до приватного підприємства Ірома (надалі - Відповідач 2) про визнання права власності на 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по проспекту Перемоги 15 у м. Луцьку.

Рішенням господарського суду Волинської області від 27 червня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу апеляційного господарського суду на той факт, що у відповідності до укладеного між ПП "Інкомсервіс" та Позивачем договору купівлі-продажу спірного приміщення від 27 жовтня 1999 року, Позивач оплатив вартість приміщення, що підтверджується меморіальним ордером №96434 від 27 жовтня 1999 року (та не заперечується відповідачами), а також дане приміщення було включено на баланс Позивача та обліковується як його актив. Разом з тим, скаржник стверджує, що з 1999 року Позивач постійно знаходився за адресою даного приміщення, ніс витрати на його утримання, зокрема, сплачував комунальні платежі та сплачував податок на землю, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Також апелянт звертає увагу і на те, що судом першої інстанції проігноровано висновки експертиз, які проведені в рамках кримінального провадження №0003723, з яких вбачається, що підписи в договорі купівлі продажу, який укладений між Позивачем та ПП "Інкомсервіс" та в акті прийому-передачі спірного приміщення від 27 жовтня 1999 року нанесені печаткою Позивача, вільні зразки якої надано для дослідження.

Ухвалою суду від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання на 06 вересня 2017 року (том 4, а.с. 61).

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі суду від 20 липня 2017 року, Відповідачі надіслали на поштову адресу суду відзив на апеляційну скаргу (том 4, а.с. 77-92), в якому з підстав, висвітлених в ньому, просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

06 вересня 2017 року від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із відрядженням уповноваженого представника з 28 серпня 2017 року по 08 вересня 2017 року включно.

06 вересня 2017 року від Третьої особи надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу Позивача, які долучені судом до матеріалів справи.

Водночас, представником Відповідача 1 та Відповідача 2 було подане клопотання про доручення до матеріалів справи копії ухвали Луцького міськрайонного суду у справі №161/4810/16-к від 14 квітня 2016 року про накладення арешту на майно, яке долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06 вересня 2017 року, з підстав, висвітлених в ній, розгляд справи було відкладено.

21 вересня 2017 року від Відповідачів надійшло доповнення до відзиву на апеляційну скаргу Позивача, яке долучено до матеріалів справи.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/167/17 у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В..

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 28 вересня 2017 року у справі №903/729/16 у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Мельника О.В., та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б..

Ухвалою суду від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу прийнято у новому складі суду.

До початку судового засідання від 28 вересня 2017 року Позивача надійшло клопотання про витребування у Відповідача 2 оригіналів документів, а саме договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року та акту прийому-передачі від 27 жовтня 1999 року.

Дане клопотання аргументоване тим, що на переконання Позивача дані документи викликають сумніви, оскільки на них міститься відбиток печатки Позивача з кодом . Як зазначає Позивач у даному клопотання, такої печатки у Позивача не було, що підтверджується відповіддю НБУ від 20 липня 2016 року за вих. №60-005/60733 та нотаріально засвідчених карток зі зразками підписів. Разом з тим, Позивач вказує, що печатку саме такого зразка було вилучено у Відповідача 2 при обшуку в рамках кримінального провадження №10003723.

Відтак, Позивач вказує, що існує необхідність витребувати вищевказані документи у Відповідача 2 для їх огляду в судовому засіданні та перевірки достовірності поданих відповідачем суду документів.

Крім того, Позивач подав клопотання про призначення судової експертизи, з огляду на те, що у разі задоволення клопотання Позивача про витребування оригіналу договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року та акту прийому-передачі від 27 жовтня 1999 року, для встановлення того, який з наданих до суду договорів є достовірним та вчинений в час, яким датований, тобто 27 жовтня 1999 року, необхідні спеціальні знання.

Відтак, Позивач вважає за доцільне призначити у даній справі фізико-хімічну експертизу оригіналу договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року, копія якого була долучена до матеріалів справи представником Відповідачів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Колегія апеляційного господарського суду, розглянувши дані клопотання, приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до статті частини 1 статті 38 ГПК України: сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Приписами статті 36 ГПК України визначено, що: письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього; оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Згідно статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (абзаци 2, 3 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23 березня 2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені Позивачем вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які підтверджені поданими доказами, що підлягають оцінці судом в порядку, передбаченому нормами процесуального кодексу.

Крім того, суд зазначає, що предметом даного спору є визнання права власності на спірне приміщення, а не визнання дійсності чи недійсності договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року.

Разом з тим, колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити те, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, з метою встановлення обставин щодо достовірності договорів купівлі продажу від 27 жовтня 1999 року (том 1, а.с.23) та від 27 жовтня 1999 року (том 1, а.с.57-58), місцевим господарським судом було направлено справи до слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області для розслідування у діяльності Позивача та Відповідача 1 порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення при укладенні договору купівлі-продажу приміщення по пр. Перемоги,15 у м.Луцьк.

Водночас, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року, яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 30 травня 2017 року ухвалу місцевого господарського суду від 02 лютого 2017 року про зупинення провадження у справі скасовано, справу скеровано для розгляду по суті за наявними документами.

В судовому засіданні від 28 вересня 2017 року представник Позивача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі, просить її задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні від 06 вересня 2017 року та від 28 вересня 2017 року представник Відповідача 1 та Відповідача 2 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною та необгрунтованою, а тому просить відмовити у її задоволенні.

В судовому засіданні від 06 вересня 2017 року та від 28 вересня 2017 року представник Третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги Позивача, вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши уповноважених представників сторін, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним судом, Позивач, при подачі позову, в обгрунтування позовних вимог щодо права власності на приміщення площею 1098,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Перемоги, 15, посилається на договір купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року (надалі - Договір), який укладений між КБ „Західінкомбанк (правонаступником якого є Позивач) та МП „Інкомсервіс (правонаступником якого є Відповідач 2) та актом прийому - передачі до нього.

Згідно пункту 1 Договору МП „Інкомсервіс продав, а Позивач купив приміщення площею 1098,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Перемоги, 15.

Вартість приміщення, що продається становить 126 138 грн 04 коп., в тому числі ПДВ 21 023 грн 01 коп.

Водночас, 27 жовтня 1999 року було підписано акт прийому-передачі, відповідно до якого МП „Інкомсервіс передав, а Позивач прийняв у власність приміщення площею 1098,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр. Перемоги, 15, вартістю 126 138 грн 04 коп. (т.1; а.с.24).

Вартість приміщення в розмірі 126 138 грн 04 коп. була оплачена на рахунок Відповідача 2, що підтверджується випискою з банку та меморіальним ордером №-96434 від 27 жовтня 1999 року (т.1; а.с.25).

Разом з тим, на час розгляду справи право власності на вказаний обєкт нерухомого майна зареєстровано за Відповідачем 2.

Як слідує із державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ539373 від 27 листопада 2006 року та свідоцтва № 48086223, підставою для реєстрації права власності за МП «Інкомсервіс» (правонаступником якого Відповідач 2) став договір купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом на 16 листопада 2015 року зареєстровано право власності за Відповідачем 2 на 86/100 добудови адміністративного приміщення згідно свідоцтва №48086223, виданого 20 листопада 2015 року.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за МП «Інкомсервіс» зареєстровано право власності 1/1 частки добудови адміністративного приміщення /А-5/ у м.Луцьку, пр.Перемоги 15 на підставі рішення органу місцевого самоврядування /№204/ 22.06.1994/ виконком Луцької міської ради; -/№5/19.01.1998/ акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації, затверджений рішенням виконкому Луцької міської ради; загальна площа 1226,6 кв. м..

Загальна площа цілого обєкту збільшена на 128,4 кв.м за рахунок включення площі підвальних приміщень, що раніше не відносились до загальної площі згідно п. 6 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773 ( із змінами та доповненнями).

Як вбачається зі змісту постанови Волинського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року за позовом Позивача в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Позивача - ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Луцького МУЮ - ОСОБА_5 про визнання рішень протиправними та зобовязання вчинити дії, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора № 26184716 від 16 листопада 2015 року та № № 26337348 від 20 листопада 2015 року про скасування державної реєстрації права власності на 86/100 добудови адміністративного приміщення «А-5» по пр. Перемоги,15 в м. Луцьку реєстраційний номер обєкта 01 за Позивачем та рішення про державну реєстрацію права власності добудови адміністративного приміщення «А-5» по пр. Перемоги, 15 в м. Луцьку реєстраційний номер обєкта 01 за Відповідачем 2.

Між тим, Львівським апеляційним адміністративним судом 26 травня 2016 року скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року у справі № 803/3805/15 та прийнято нову постанову №876/1738;1742;1743/16, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю (том 1, а.с. 81).

Згідно частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаною нормою встановлено, що факти, які містяться у прийнятих раніше судових рішеннях мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Таким чином, судом при розгляді справи №876/1738;1742;1743/16 встановлено, що як вбачається із витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 22 червня 2011 року та станом на 31 вересня 2011 року право власності на приміщення (А- 5) було зареєстроване за Відповідачем 2.

Підставою для переходу права власності та реєстрації спірного приміщення за Позивачем стала постанова Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2012 року (справа № 2а/0370/9/12). Проте, дана постанова була скасована в касаційному порядку постановою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року (том 1, а.с.71). Тобто було скасовано підставу державної реєстрації права власності за Позивачем.

В свою чергу, 06 листопада 2015 року Позивачем було подано заяву до державного реєстратора про реєстрацію права власності на дане майно.

07 листопада 2015 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 25117674 про державну реєстрацію права власності на добудову адміністративного приміщення (А-5), що розташоване в м. Луцьку по пр. Перемоги, 15 та відкрито відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та заведено реєстраційну справу.

До реєстру внесено запис про право власності № 11511962 від 06 листопада 2015 року за реєстраційним номером нерухомого майна № 01.

Тобто, на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на добудову адміністративного приміщення (А-5), що розташоване в м. Луцьку по пр. Перемоги, 15 за Позивачем і при прийнятті рішення про цю державну реєстрацію права власності, державним реєстратором було використано відомості із Реєстру прав власності на нерухоме майно у відповідності до пункту 94 Порядку № 868.

Однак, 16 листопада 2015 року Відповідачем 2 було подано заяву до державного реєстратора про скасування державної реєстрації за Позивачем та реєстрацію права власності за Відповідачем 2 на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 2а/0370/9/12 та відповідні правовстановлюючі документи на дане рухоме майно.

На підставі поданих Відповідачем 2 документів, державним реєстратором прийнято рішення № 26184716 від 16 листопада 2015 року про скасування запису про державну реєстрацію права власності за Позивачем № 11511962 від 06 листопада 2015 року на вказане майно, на підставі постанови ВАС України від 23 вересня 2015 року.

Разом з тим, колегія апеляційного господарського суду звертає увагу і на те, що обставини реєстрації прав власності на спірне майно встановлені і постановою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року, що в силу дії частини 3 статті 35 ГПК України, мають преюдиційний характер.

Вищевказаною постановою встановлено, що Позивачем у якості підстави для державної реєстрацію права власності на приміщення площею 1226,7 м.кв по пр. Перемоги 15 у м. Луцьку надано договір купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року, укладений між МП «Інкомсервіс» (правонаступником якого є Відповідач 2) та Позивачем.

Позивачем була подана заява від 28 грудня 2011 року, в якій Позивач просив зареєструвати право власності на приміщення площею 1226,7 кв.м., за адресою пр.Перемоги 15 у м.Луцьку, без визначення частки, що свідчить про наявність розбіжностей між вже зареєстрованими правами на нерухоме майно і поданими Позивачем документами та унеможливило встановлення відповідності заявлених прав поданим документам та вимогам законодавства.

При цьому, в даній постанові суд встановив, що уточнені позовні вимоги Позивача щодо реєстрації права власності на 86/100 частин нерухомого майна (добудови) не відповідають змісту та вимогам поданої Позивачем до БТІ заяви про реєстрацію права власності та не доведено належними та допустимими доказами, що приміщення площею 1226,7 м.кв, яке є предметом договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року, складає саме 86/100 частин всієї будівлі (добудови).

Дане підтверджується тим, що згідно поданого Позивачем до заяви акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 19 січня 1998 року, загальна площа добудови адмінприміщення по пр.Перемоги 15 складає 1098,17 м.кв.; у реєстраційному посвідченні від липня 1998 року на вказаний об'єкт нерухомого майна його площа визначена у розмірі 1118,2 м.кв. /а.с.11/, згідно витягу в Реєстру прав власності на нерухоме майно № 30385834 від 22 червня 2011 року /а.с.35/, який досліджувався судами, загальна площа зареєстрованого на праві власності за малим підприємством «Інкомсервіс», правонаступником якого є ПП «Ірома», об'єкта - добудови адміністративного приміщення по пр.Перемоги 15, складає 1226,6 м.кв., з яких 14/100 частин - приміщення №№ з 2-1 по 2-12 загальною площею 166,8 м.кв.

За вказаних обставин, суд у вищевказаній постанові, з урахуванням невідповідності поданих Позивачем документів установленим законом вимогам та заявленим правам, дійшов висновку, що оскаржувані дії Відповідача 2 щодо відмови у реєстрації права власності Позивачу на нерухоме майно по пр.Перемоги 15 та прийняте реєстратором рішення від 29 грудня 2011 року №11509 є обґрунтоване та правомірне, порушень діючого законодавства в діях Відповідача 2 не виявив.

Також колегія апеляційного господарського суду звертає увагу і на те, що обставини щодо правомірності реєстрації права власності на спірний обєкт були предметом дослідження в справі №903/1330/15, рішення по якій набрало законної сили за результатами апеляційного та касаційного перегляду (постанова Рівненського апеляційного суду від 05 вересня 2016 року та постанова Вищого господарського суду України від 30 листопада 2016 року).

Вказаними судовими актами також підтверджено правомірність державної реєстрації права власності на приміщення за Відповідачем 2.

Враховуючи усе вищевикладене у даній судовій постанові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача про визнання права власності на спірне приміщення є безпідставні та необгрунтовані, а тому відмовляє в їх задоволенні.

При цьому суд констатує, що по суті доводи позову та апеляційної скарги в даній справі спрямовані на переоцінку обставин, встановлених в судових рішеннях (описаних вище у даній судовій постанові і котрі набрали законної сили), що на переконання судової колегії є неприпустимим, а тому суд відхиляє дані доводи, як безпідставні.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення.

З огляду на все вищевказане у даній судовій постанові, доводи Позивача, висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові, а тому Рівненський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Західінкомбанк на рішення господарського суду Волинської області від 27 червня 2017 року у справі №903/729/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 27 червня 2017 року у справі №903/729/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу №903/729/16 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.