ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа № 909/445/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Кравчук Н.М.

Мирутенка О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Івано-Франківськ б/н від 23.06.2017 р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 06.06.2017 р.

у справі № 909/445/17

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 м. Рогатин Івано-Франківської області

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Івано-Франківськ

про стягнення 226 585,16 грн., з яких: 179526 грн. борг за договором оренди, 27754,08 грн. пеня, 2282,61 грн. 3% річних, 17022,47 грн. відсотки за користування чужими коштами та розірвання договору оренди нерухомого майна від 24.04.2015 р.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_4 - за довіреністю б/н від 07.07.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_5 - за довіреністю б/н від 02.06.2017 р.

В С Т А Н О В И В

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 06.06.2017 р. ( суддя Неверовська Л.М. ) позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 179526 грн. боргу за договором оренди, 27754, 08 грн. пені, 2 282, 61 3% річних, 17022, 47 грн. відсотків за користування чужими коштами, 3398, 78 грн. судового збору. Позовні вимоги про розірвання договору оренди нерухомого майна від 24.04.2015 р. залишено без розгляду.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не виконано в повному обсязі зобов'язання щодо сплати орендної плати. Рішення суду в частині стягнення пені та 3% річних та відсотків за користування чужими коштами обґрунтоване простроченням виконання зобов'язання відповідачем. Щодо залишення без розгляду позовних вимог в частині розірвання договору оренди, рішення суду мотивоване тим, що позивач подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог в цій частині.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: судовий розгляд здійснено без участі представника відповідача. Крім цього, судом не враховано здійснені оплати відповідачем в сумі 15 437, 31 грн. 21.06.2016 р., 15 499, 06 грн. 29.06.2016 р., 5 211 грн. 20.09.2016 р., 16 000,00 грн. 28.10.2016 р., 14 435. 00 грн. 15.07.2016р.

Крім цього, апелянтом подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №909/711/17 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно витягу з реєстру №216 поштової кореспонденції, ухвала про порушення провадження у справі була надіслана простою кореспонденцією в адресу відповідача.

До початку розгляду справи по суті, представник скаржника підтримала подане клопотання про зупинення провадження у справі. Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Межі перегляду справи в апеляційному порядку визначаються ст.101 ГПК України, яка передбачає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Зазначена норма передбачає повторний розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими доказами, які є на час апеляційного перегляду справи, а не тими, які можуть з'явитись у майбутньому.

Апеляційна інстанція, користуючись правами, наданими суду першої інстанції, як то передбачено статтею 99 ГПК України, перевіряє законність прийнятого судом першої інстанції рішення саме на момент його прийняття.

За таких обставин, при прийнятті постанови суд апеляційної інстанції не вправі приймати до уваги рішення суду, яке прийняте після прийняття оскаржуваного рішення. А отже, навіть у випадку задоволення позову у справі №909/711/17 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним, таке рішення не зможе братися до уваги у даній справі.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення прийняте з порушеннями норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, 24.04.2015 р. між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна. Договір посвідчено приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М. Л. та зареєстровано в реєстрі за № 1032.

Відповідно до п. п. 1.1. 2.1, 3.1, 3.2. 3.3 вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування на умовах оренди нерухоме майно - нежитлову будівлю, магазин загальною площею 139 кв.м., яка розміщена в будівлі, що розташована за адресою: Україна, Івано-Франківська область, Рогатинський район, АДРЕСА_1.

Вступ орендаря у володіння та користування об'єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами Акта приймання-передачі об'єкта оренди.

Предмет оренди на підставі акту приймання-передачі об'єкта оренди переданий відповідачу і прийнятий останнім 24.04.2015р. в день укладення договору.

Розмір орендної плати за місяць становить 13 205,00 грн. без ПДВ. Орендна плата сплачується орендарем (відповідачем) щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць помножений на індекс інфляції при індексу споживчих цін вище 100%. При індексі споживчих цін нижче 100% орендна плата за наступний місяць залишається на рівні попереднього місяця.

Орендна плата сплачується в національній валюті України в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця або готівкою, що буде підтверджуватись відповідним платіжним документом орендодавця.

У зв'язку з заборгованістю по договору оренди, позивач звернувся з позовом до суду.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.104 ГПК України, підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно п.2 ч.3 ст.104 ГПК України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, про що йдеться у п.2 ч.3 ст.104 ГПК України, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог ст.64 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, у таких відсутнє повідомлення про вручення відповідачу ухвали про порушення провадження у даній справі від 17.05.2017 р., у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач всупереч вимог Господарського процесуального кодексу України не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання. Відтак, вказане порушення норм процесуального права є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім цього, судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до витягу з реєстру №216 поштової кореспонденції, ухвала про порушення провадження у справі була надіслана простою кореспонденцією в адресу відповідача.

Таким чином, на момент прийняття рішення у справі, у місцевого господарського суду були відсутні відомості про належне повідомлення відповідача у справі.

Апелянт стверджує, що у зв'язку з тим, що він був відсутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, не мав можливості подати суду докази часткової оплати орендної плати згідно договором.

Враховуючи зазначене, судом було зобов'язано сторін провести звіряння розрахунків здійснення орендної плати, про що скласти відповідний акт.

З огляду на поданий акт звіряння розрахунків за період з 31.05.2016 р. по 05.04.2017р., відповідачем здійснені орендні платежі на суму 66 582, 33 грн.. які не були враховані при поданні позовної заяви та під час прийняття рішення судом першої інстанції. Позивачем вищезазначене підтверджено як шляхом підпису на акті звіряння розрахунків, так і в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 759, 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Таким чином, здійснивши перерахунок орендної плати за період з 31.05.2016 р. по 05.04.2017 р., судом апеляційної інстанції встановлено, що борг відповідача по орендній платі становить 112 943, 67 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи те, що сума боргу становить 112 943, 67 грн., сума 3 % річних та пені повинна обраховуватись, виходячи з цієї суми.

Таким чином, за період з 11.06.2016 р. по 05.04.2017 р. сума пені, яка підлягає до стягнення становить 13 887, 68 грн., а сума 3% річних - 790, 11 грн.

Щодо стягнення 17022, 47 грн. відсотків за користування чужими коштами, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові пленуму №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Враховуючи те, що вищезазначеним договором оренди не встановлено розміру процентів за користування чужими коштами, при цьому, законодавством стягнення таких у спірних правовідносинах не передбачено, у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення суду необхідно скасувати в частині стягнення 17022, 47 грн. відсотків за користування чужими коштами, в цій частині прийняти нове рішення про відмову у позові. Крім цього, скасувати рішення в частині стягнення пені у сумі 13 866, 40 грн. та 3% річних у сумі 1 492, 50 грн.

В решті позовних вимог рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

При зміні чи скасуванні рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд проводить новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України. Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 914, 32 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, а судовий збір у розмірі 1 632, 90 грн. з позивача на користь відповідача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 06.06.2017 р. у справі №909/445/17 скасувати в частині стягнення з відповідача 66 582, 33 грн. основного боргу, 17022, 47 грн. відсотків за користування чужими коштами, пені у сумі 13 866, 40 грн. та 3% річних у сумі 1 492, 50 грн. В цій частині прийняти нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (76018 АДРЕСА_2, ідентиф. номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (77001 АДРЕСА_3, ідентиф. номер НОМЕР_2) 112 943, 67 грн. основного боргу, 13 887, 68 грн. пені, 790, 11 грн. 3 % річних та 1 914, 32грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (77001 АДРЕСА_3, ідентиф. номер НОМЕР_2) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (76018 АДРЕСА_2, ідентиф. номер НОМЕР_1) 1 632, 90 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Івано-Франківської області видати накази на виконання даної постанови.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.09.2017 р.

Головуючий суддя Матущак О.І.

Судді Кравчук Н.М.

Мирутенко О.Л.