ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" вересня 2017 р. Справа № 5002-16/5298-2011

За позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України

до Орендного підприємства Кримтеплокомуненерго

про стягнення коштів

по скарзі Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 по справі №5002-16/5298-2011.

Суддя Чонгова С.І.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №260/16 від 27.12.2016);

від відповідача: не з'явився.

від ДВС: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.01.2012 у справі № 5002-16/5298-2011 позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Орендного підприємства Кримтеплокомуненерго про стягнення 116456940,03 грн., задоволені частково. Стягнуто з Орендного підприємства Кримтеплокомуненерго на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 102307483,77 грн. основного боргу, 4405514,13 грн. пені, 3146689,15 збитків від інфляції та 2191738,86 грн. 3% річних, а також 56460,00 грн. судового збору. Відмовлено в частині стягнення пені в сумі 4405514,12 грн.

13.02.2012 на виконання рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.01.2012 видано наказ.

07.08.2017 до господарського суду Київської області надійшла скарга Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 по справі №5002-16/5298-2011.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 07.08.2017, скаргу по справі № 5002-16/5298-2011 передано для подальшого розгляду судді Чонговій С.І.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.08.2017 скаргу прийнято до розгляду та призначено на 14.09.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.09.2017 розгляд вказаної скарги відкладено на 21.09.2017.

В судове засідання 21.09.2017 представники боржника та ДВС не зявились про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на те, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття, яке мотивовано тим, що виконавчий документ поданий стягувачем не може бути прийнятий до виконання, так як стягувач не сплатив авансовий внесок.

Скаржник не погоджується винесеним повідомленням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з огляду на наступне.

Скаржником 30.09.2016 направлено на виконання оригінал наказу від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 з заявою про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2016, які отримані органом ДВС 03.10.2016.

03.11.2016 стягувачем отримано від органу ДВС повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачем без прийняття до виконання від 13.10.2016 разом з оригіналом виконавчого документу.

Не погоджуючись в вказаним повідомленням, стягувач звернувся до господарського суду Київської області зі скаргою на вказане рішення державного виконавця.

30.05.2017 господарським судом Київської області винесено ухвалу у даній справі, якої скаргу задоволено частково, зокрема, визнано незаконним рішення про повернення виконавчого документу стягувачу про повернення та визнано недійсним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу від 13.10.2016.

Зокрема, вказаною ухвалою суду вказано про те, що стягувачем заяву та оригінал наказу направлено на адресу органу ДВС 30.09.2016 тобто в період дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, тобто до набрання чинності (05.10.2016) Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

На виконання вказаної ухвали суду 26.06.2017 скаржником надіслано на адресу органу ДВС заяву про направлення виконавчого документу до виконання №31/13-2656, разом з оригіналом наказу від 13.02.2012 та копією ухвали господарського суду Київської області від 30.05.2017.

Проте, як скаржником вказується, що 26.07.2017 ним від органу ДВС отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.07.2017, у звязку з несплатою стягувачем авансового внеску, передбаченого ч.2 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Розглянувши скаргу, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 58 Конституції України, визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як визначено ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Зокрема, вказаною ухвалою суду від 30.05.2017, зазаначено, що як встановлено судом та підтверджується матеріалами справа стягувач звернувся 30.09.2016 до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 № 5002-16/5298-2011.

Положеннями ст. 255 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Закон України Про виконавче провадження (№ 1404-VIII від 02.06.2016), яким керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваного повідомлення, набрав чинності 05.10.2016. Станом на час звернення стягувача 30.09.2016 до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження діяла редакція Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999.

Таким чином, державний виконавець враховуючи, що стягувачем наказ та заяву надіслано 30.09.2016 мав керуватись нормами Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999.

Положення Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції чинній на час звернення стягувача 30.09.2016 до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження) не передбачено сплату стягувачем авансового внеску.

Згідно ст. 19 Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, що діяла станом на 30.09.2016), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Стаття 26 Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, що діяла станом на 30.09.2016) містить вичерпний перелік підстав за яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи, що стягувачем виконавчий документ надіслано до органу ДВС разом з заявою про відкриття виконавчого провадження 30.09.2016 та отримано останнім 03.10.2016, вказаний виконавчий документ мав розглядатись державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, що діяла станом на 30.09.2016), а відтак застосування державним виконавцем положень Закону України Про виконавче провадження (№ 1404-VIII від 02.06.2016) та повернення на підставі такого закону виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є безпідставним.

Таким чином, враховуючи, що ухвалою господарського суду Київської області від 30.05.2017, зокрема, визнано незаконним рішення про повернення виконавчого документу стягувачу про повернення та визнано недійсним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу від 13.10.2016, а також встановлення факту того, що стягував звернувся до органу ДВС саме 30.09.2016 державний виконавець мав би користуватись нормами діючого на момент звернення законодавства України.

В подальшому на виконання вказаної ухвали суду стягувач звернувся з заявою про направлення виконавчого документу до виконання від 26.06.2017, враховуючи, зокрема, визнання незаконним рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу та визнання недійсним в судовому порядку повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає повідомлення державного виконавця 20.07.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання недійсним, а рішення прийняте незаконним.

Щодо вимог скарги про визнання незаконними дій державного виконавця щодо невинесення постанови про відкриття виконавчого провадження, суд вважає вказані вимоги обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час звернення стягувача 30.09.2016 до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Стаття 26 Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, що діяла станом на 30.09.2016) містить вичерпний перелік підстав за яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Що стосується вимоги скаржника про зобовязання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання наказ господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 № 5002-16/5298-2011 та відкрити виконавче провадження, то суд зазначає таке.

Відповідно до абз. 2 п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 № 9 суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження).

Згідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження від 26.12.2003 № 14 суд не вправі зобов'язувати державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України Про виконавче провадження можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження).

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ухвалив:

1. Скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 по справі №5002-16/5298-2011 задовольнити частково.

2. Визнати незаконним рішення відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 20.07.2017.

3. Визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 20.07.2017.

4. Визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо невинесення постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011.

5. В частині скарги щодо зобовязання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання наказ господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та відкрити виконавче провадження відмовити.

6. Копію ухвали направити на адресу сторін та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького,13, м. Київ, 01001).

Суддя С.І. Чонгова