донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.09.2017 р. справа №16/64/2011

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання за участю представників: від позивача від відповідача від ВДВС розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5, за довіреністю не зявився не зявився Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Луганської області
від03.08.2017
за скаргою на дії у справі Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ №16/64/2011 (суддя Шеліхіна Р.М.)
за позовом до відповідача Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ ОСОБА_6 теплопостачаючого підприємства «Алчевськтеплокомуненерго», м. Алчевськ Луганської області

про орган виконання судових рішень стягнення 11721906,28 грн. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ, звернувся до господарського суду Луганської області зі скаргою №31/13-2899 від 13.07.2017 на дії органу державної виконавчої служби, якою просив визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП №48307952; визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2017 ВП №48307952.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.08.2017 у справі №16/64/2011 скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 13.07.2017р. № 31/13-2899 задоволено.

Визнано незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП №48307952. Визнано недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП №48307952.

Ухвала мотивована обґрунтованістю доводів, зазначених у скарзі, невідповідністю дій державного виконавця та оскаржуваної постанови від 26.06.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачу приписам законодавства.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просив ухвалу господарського суду Луганської області від 03.08.2017 у справі №16/64/2011 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження; розгляд скарги призначено на 25.09.2017.

В судовому засіданні 25.09.2017 представник позивача заперечував проти вимог та доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у запереченнях №31/13-3827 від 22.09.2017 на апеляційну скаргу. Вважає, апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Послався на неналежне вчинення державним виконавцем передбачених ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення суду у справі № 16/64/2011. Просив ухвалу господарського суду Луганської області від 03.08.2017р. у справі № 16/64/2011р. залишити без змін.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Явка сторін та інших учасників процесу не визнавалася обовязковою.

Згідно з положеннями ст.ст. 101, 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень та ухвал місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення повноважних представників, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Луганської області від 16.06.2011 позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 теплопостачаючого підприємства "Алчевськтеплокомуненерго", м. Алчевськ Луганської області на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" суму боргу у розмірі 9715406,77 грн., пені у сумі 216267,49 грн., інфляційних нарахувань у сумі 911730,22 грн., 3% річних у сумі 346438,89 грн., витрати по держмиту у сумі 25500,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн. В решті вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення господарським судом Луганської області видано відповідний наказ від 09.09.2011.

Як свідчать матеріали справи, 30.07.2015 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №48307952, якою боржнику встановлено семиденний строк на самостійне виконання рішення. Боржником рішення суду не виконано.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_7 про арешт коштів боржника ВП № 48307952, при примусовому виконанні наказу №16/64/2011, виданого 09.09.2011р. господарським судом Луганської області, про стягнення з ОСОБА_6 теплопостачаючого підприємства "Алчевськтеплокомуненерго", м. Алчевськ Луганської області на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" суму боргу у розмірі 9715406,77 грн., пені у сумі 216267,49 грн., інфляційних нарахувань у сумі 911730,22 грн., 3% річних у сумі 346438,89 грн., витрати по держмиту у сумі 25500,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн., - накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку(ах) боржника в фінансових установах, що перелічені в Постанові, та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику ОСОБА_6 теплопостачаючому підприємству «Алчевськтеплокомуненерго», м. Алчевськ Луганської області, у межах суми 11 215 579,37 грн.

23.03.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_7, керуючись ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову ВП № 48307952 про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно боржника: автотранспортні засоби у кількості 24 одиниці, що належить боржнику ОСОБА_6 теплопостачаючому підприємству «Алчевськтеплокомуненерго», м. Алчевськ Луганської області. В підставу постанови покладено відповідь Регіонального сервісного центру МВС України в Луганській області, згідно з якою за боржником зареєстровані транспортні засоби у кількості 24 одиниць. Копію постанови направлено поліції для виконання, сторонам виконавчого провадження до відома.

26.06.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції ОСОБА_7 на підставі п.п. 2, 5, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Листом від 26.06.2017р. Постанова про повернення виконавчого документа та виконавчий документ направлені стягувачу.

Не погодившись з такими діями органу виконання, стягувач звернувся до господарського суду зі скаргою на дії органу Державної виконавчої служби.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. ст.115, 116 Господарського процесуального кодексу України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.06.2017р. ВП №48307952 винесена державним виконавцем з посиланням на п.п. 2, 5, 7 ч.1 статті 37 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VІІІ.

За приписами п.п. 2, 5, 7 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт (ч. 2 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження).

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову (ч.4). Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч.5).

Як вбачається з тексту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження перебуває у складі зведеного виконавчого провадження у відповідності до ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», що зареєстровано за номером у АСВП № 53294268; відповідно до листа РСР МВС України у Луганській області постанова про розшук транспортних засобів прийнята до виконання. Згідно інформації наданої ДФС України боржник має відкриті рахунки в установах банків на які державним виконавцем накладено арешт. Державним виконавцем неодноразово спрямовувалися платіжні вимоги до установ банків та частково списані грошові кошти з рахунків боржника, які в подальшому розподілені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржник зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та не здійснює перереєстрацію, що унеможливлює здійснення перевірки його майнового стану, а також інших заходів примусового виконання рішення. Іншого майна, що належить боржнику на праві власності державним виконавцем не виявлено. Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно ч.5 ст.11 наведеного Закону на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що жодного доказу (з матеріалів виконавчого провадження), на підтвердження наведеного в описовій частині Постанови, відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ до судової справи надано не було.

Матеріали справи не містять і документових доказів приєднання виконавчого провадження № 48307952 до складу зведеного виконавчого провадження № 53294286, доказів виведення виконавчого провадження № 48307952 зі складу зведеного виконавчого провадження № 53294286.

Не наданий відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ до матеріалів справи № 16/64/2011 і акт державного виконавця, який має бути складений, відповідно до ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Тимчасово окупованою територію, за ст.3 цього Закону, визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Місто Алчевськ, в якому зареєстрований боржник, є територією Луганської області, на яку не розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Порядок розшуку боржника юридичної особи визначений ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ та ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIIІ. Втім, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення державним виконавцем у повній мірі виконавчих дій, спрямованих на розшук боржника (юридичної особи), майна боржника.

Судова колегія зазначає, що висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Отже, доводи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо обґрунтованості повернення виконавчого документу відповідно до п.п. 2, 5, 7 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження не підтверджуються матеріалами справи.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

За положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі «Півень проти України» судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін. Виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". Позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02).

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП №48307952; визнання недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП №48307952.

Враховуючи наведене, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали господарського суду Луганської області від 03.08.2017р. у справі № 16/64/2011.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Результати апеляційного провадження у справі № 16/64/2011 оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Луганської області від 03.08.2017 у справі №16/64/2011 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 03.08.2017 у справі №16/64/2011 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді: Н.О. Мартюхіна

ОСОБА_3

Надруковано: 6 екз.

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

2 - ДВС ;

1 - у справу;

1 ГСЛО.