ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа № 909/252/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача (скаржник): ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" від 27.07.2017 року № 1125

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.07.2017 (суддя Б.В. Деделюк)

у справі №909/252/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька", м. Івано-Франківськ

про стягнення матеріальних збитків в сумі 40 460 грн. в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 18.07.2017 у справі №909/252/17 позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення матеріальних збитків в сумі 40460 грн. в порядку регресу задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" - 40 460 грн. матеріальних збитків в порядку регресу та 1600,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до позивача перейшло право зворотньої вимоги (регресу) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 40460 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити, мотивуючи це тим, що 1) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку саме оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП; 2) скаржник вважає, що ворота не є застрахованим обєктом; 3) позивач заклав позов з підстав регресу з посиланням на ст. 1191 ЦК України, проте суду необхідно було врахувати правову позицію Верховного суду України у постанові від 23.09.2015 року щодо розмежування суброгації та регресу.

У судове засідання позивач не забезпечив явки своїх уповноважених представників, хоча позивач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апеляційний господарський суд, враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалася обовязковою, що участь представників сторін в судовому засіданні є правом, а не обовязком сторін, встановлені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги та відсутність інших процесуальних перешкод, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності представників позивача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 25.05.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Галицька" згідно полісу ОСЦПВ № АЕ/6857688, який перед початком обгону не переконався, що водій транспортного засобу, який рухався попереду в тій самій смузі подасть сигнал про намір повороту ліворуч і здійснив зіткнення на паркан, внаслідок чого паркан отримав механічні пошкодження, які зафіксовані в довідці поліції про перелік пошкоджень.

Відповідно до інформаційної відомості про учасників ДТП та постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху України, водієм автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_3.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований у АТ "СК "АХА Страхування" за Договором добровільного страхування майна та відповідальності, повязаної з експлуатацією майна від 20.08.2015 року індивідуальний житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Васильків, вул. Декабристів 312, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності (а.с 53-55 Т.1). Зокрема, з матеріалів справи, а саме акту огляду застрахованого обєкту вбачається пошкодження фундаменту огорожі, воріт, механічного керування відкриттям воріт, внутрішньої огорожі, огорожі клумби тощо (а.с 52 Т.1).

Згідно зазначеного договору добровільного страхування майна та відповідальності, повязаної з експлуатацією майна від 20.08.2015 року (п.4) предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та повязані з володінням, користуванням, розпорядженням застрахованим майном, вказаним в п. 5.1.1. договору. Згідно п.5.1.1. договору застраховане майно - конструкції будинку з навісом для автомобіля та парканом (з невідємними комунікаціями та зовнішнім оздобленням). Строк дії договору п 29.08.2016 року (п. 8 договору).

Згідно з умовами договору на підставі страхового акту № 1.200.16.0000354/АХА2114603 від 15.07.2016, а також зібраних документів позивачем було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 40960 грн.(на підставі розрахунку страхового відшкодування та рахунку на оплату від 08.06.2016 року). (а.с 64-66 Т.1).

До позивача перейшло право регресної вимоги до ОСОБА_3, але оскільки цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована, то відповідач на виконання вимог Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен надати ОСОБА_3 страховий захист та відшкодувати завдані ним збитки в результаті ДТП.

Для мирного врегулювання спору в досудовому порядку, відповідачу направлено вимогу вих. № ЕЛ_1209 від 03.11.2016 з проханням виплатити страхове відшкодування на користь позивача, однак страхове відшкодування не сплачено.

Предмет позову вимога про стягнення з відповідача в порядку регресу матеріальних збитків в сумі 40 460, 0 грн., зменшених на розмір франшизи 500,0 грн.

Нормативна підстава позову, зазначена позивачем ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ч.2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства, а ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" також передбачено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Закон України «Про страхування» регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічно, статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Господарський суд першої інстанції, задоволивши позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування, при прийнятті оскаржуваного рішення керувався ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. ст. 22, 993ЦК України, що відповідає нормативній підставі заявленого позову, незважаючи на зазначення позивачем предмету позову як відшкодування шкоди в порядку регресу. У даному випадку суд першої інстанції не вийшов за межі підстав та предмету позову та застосував нормативні акти, якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову) (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Апеляційний суд зазначає, що перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

При суброгації нового зобовязання із відшкодування збитків не виникає відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

І регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Суброгація виникає на підставі закону - ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України «Про страхування». При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. Вищевказане розяснено Верховним судом України при аналізі судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний господарський суд конкретизує, що в даному випадку між сторонами виникли відносини суброгації, за якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а відтак застосовуванню підлягають норми ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, на противагу ст.1191 ЦК України, котра регулює інші суміжні відносини - відносини регресу.

Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована відповідачем, то особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, оскільки може реалізувати своє право безпосередньо шляхом подачі позову до суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 910/17223/13).

У вказаній Постанові Верховний суд України також встановив те, що аналіз положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обовязкового страхування страховик приймає на себе зобовязання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 40460 грн.

Перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник передає свої права страховику і приймає на себе зобов'язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав . Страхувальник передає свої права на добровільній основі. При цьому права вимоги передаються в тім же обсязі, в якому вони могли б бути здійснені самим страхувальником.

Право вимоги переходить до страховика в межах виплаченої суми страхового відшкодування. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів посвідченого полісом №АЕ/6857688 автомобіль НОМЕР_1 застрахований а ПрАТ СК "Галицька", страхувальником згідно даного договору є ОСОБА_3.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Зокрема відшкодування вартості пошкодженого майна на суму заявлених вимог має бути підтверджено у визначеному законом порядку, а саме відповідно до вимог абзацу десятого ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Законом № 85/96-ВР і Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1липня 2004 р. № 1961-ГУ (далі - Закон № 1961-IV) не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки у розмірі, встановленому звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму витрат на відновлення транспортного засобу. За таких обставин висновок суду касаційної інстанції, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, відповідач набув права зворотної вимоги до позивача у сумі страхового відшкодування - у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи, є обгрунтованим і законним (постанова Верховного Суду України від 15 квітня 2015 р. у справі № 3-50гс15).

Відповідно до п.15.6 договору за згодою сторін страхове відшкодування може бути виплачене страхувальнику або перераховане на рахунок, вказаний страхувальником в заяві на виплату страхового відшкодування, згідно з належним чином оформленими документами, наданими спеціалізованими підприємствами про витрати на компенсацію збитків від страхового випадку тощо. Отже, на підставі п.15.6 Договору страхове відшкодування було виплачене страхувальнику на підставі рахунку спеціалізованого підприємства ТОВ «Торговий дім» Текко» без складення кошторису, що не суперечить умовам договору.

Згідно з абзацом третім п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати , яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність позовних вимог.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

У свою чергу, скаржник не навів обґрунтованих доводів та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.07.2017 у справі №909/252/17 - залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" від 27.07.2017 року № 1125 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 25.09.2017 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1