РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2017Справа №910/10860/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 109202 грн. 57 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Абоімов О.Ю. - представник за довіреністю № 1036 від 04.08.2017 ;

від відповідача: Решетняк О.М. - представник за довіреністю № Ц/3-04/320-16 від 09.12.2016;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 109202 грн. 57 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані втратою частини вантажу (деталей кар'єрного самоскиду Бєлаз 75131), який у розібраному вигляді перевозився залізницею у вагонах 42117945БЧ (за залізничною накладною № 21258611), 44159085БЧ (за залізничною накладною № 21258612), 42295287БЧ (за залізничною накладною № 21258613) та 44376812БЧ (за залізничною накладною № 21258614), та одержувачем якого є позивачем, на суму 109202 грн. 57 коп. (розмір збитків, завданих позивачу у зв'язку з втратою залізницею вантажу та відшкодувати які зобов'язаний відповідач).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2017 порушено провадження у справі № 910/10860/17, розгляд справи призначено на 21.07.2017.

У судовому засіданні 21.07.2017 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що правовідносини між сторонами регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якою передбачено обов'язкове досудове врегулювання спору. При цьому, перевізник розглядає претензію протягом 180 днів, та позовна заява може бути пред'явлена до суду після відхилення перевізником претензії або після спливу строку, встановленого для розгляду претензії.

З огляду на викладене, відповідач зазначив, що позивачем не дотримана процедура досудового врегулювання спору, оскільки не сплив строк (180 днів) для розгляду претензії позивача, та наразі у позивача відсутнє право на звернення до суду, у зв'язку з чим позовні вимоги

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 08.08.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляд спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 15.09.2017.

У судовому засіданні 15.09.2017 представник позивача подав клопотання, в якому просив суд витребувати у сторін мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на законодавство та відповідне нормативно-правове обгрунтування позову.

Обгрунтовуючи вказане клопотання, позивач зазначив, що ним не було надано суду нормативно-правового обгрунтування позову, а відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначаються лише обставини про порядок направлення і розгляду залізницею претензії.

За змістом ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Розглянувши вказане клопотання позивача, суд відмовив в його задоволенні, так як наявних в матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даній справі.

Крім того, зважаючи на формулювання позивачем прохальної частини клопотання, суд не вбачає підстав вважати, що існують обставини, які перешкоджають позивачу самостійно надати нормативно-правове обгрунтування позову.

При цьому, у відзиві на позовну заяву, відповідачем було викладено мотиви повного відхилення позовних вимог позивача з відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням.

Представник позивача у судовому засіданні 15.09.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.09.2017 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 15.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 07.12.2016 відповідно до залізничної накладної № 21258611 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» (станція Терни Придніпровської залізниці, Україна) від Відкритого акціонерного товариства «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» (станція відправлення Жодино, Білорусь) у вагоні 42117945БЧ було відправлено вантаж - кар'єрний самоскид Белаз 75131 у розібраному вигляді.

Судом встановлено, що 07.12.2016 відповідно до залізничної накладної № 21258612 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» (станція Терни Придніпровської залізниці, Україна) від Відкритого акціонерного товариства «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» (станція відправлення Жодино, Білорусь) у вагоні 44159085БЧ було відправлено вантаж - кар'єрний самоскид Белаз 75131 у розібраному вигляді.

Судом встановлено, що 07.12.2016 відповідно до залізничної накладної № 21258613 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» (станція Терни Придніпровської залізниці, Україна) від Відкритого акціонерного товариства «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» (станція відправлення Жодино, Білорусь) у вагоні 42295287БЧ було відправлено вантаж - кар'єрний самоскид Белаз 75131 у розібраному вигляді.

Судом встановлено, що 07.12.2016 відповідно до залізничної накладної № 21258614 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» (станція Терни Придніпровської залізниці, Україна) від Відкритого акціонерного товариства «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» (станція відправлення Жодино, Білорусь) у вагоні 44376812БЧ було відправлено вантаж - кар'єрний самоскид Белаз 75131 у розібраному вигляді.

Відповідно до комерційного акту № 457303/17 від 26.12.2016, складеного на станції призначення Терни Придніпровської залізниці представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», встановлено, що при комісійній перевірці вагону № 44159085 (накладна № 21258612) була здійснена перевірка вантажу - кар'єрного самоскиду Бєлаз 75131. За документами значиться самоскид Бєлаз 75131 у розібраному вигляді: шасі - 1 місце, силова шафа (в упаковці) - 1 шт., кабіна - 1 шт., реквізити кріплення - 300 кг. Фактично виявилось: з місця, шасі - одне місце, силова шафа (в упаковці0 - 1 шт., кабіна - 1 шт, пломба відправника відсутня справа по ходу потяга, у кабіні скло на дверях розбите, є порвані паперові ящики. Видача вантажу здійснювалась на підставі пакувального листа «ПО» Бєлаз б/н шасі 2925 від 03.12.2016, виявилось, що відсутні: деталі установки чехла капоту, фільтруючий елемент, бризговик правий передній, бризговик лівий передній, пробка розширювального бочка, насос паливний, бачок централізованої системи змащювання, датчик тиску, антикорозійна присадка, фарба жовта, фарба темно-синя, шланги, рукав, кабель, інші деталі, перелік яких наведений в комерційному акті № 457303/17 від 26.12.2016.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, у зв'язку з втратою вантажу та з метою доукомплектації кар'єрного самоскиду Бєлаз 75131, він звернувся до заводу-виробника - Відкритого акціонерного товариства «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» з листом № 198 від 16.02.2017,в якому просив здійснити ідентифікацію втрачених елементів (деталей), які вказані у пакувальному листі від 03.12.2016 та надати їх правильне найменування (копія долучена позивачем до позовної заяви). При цьому, позивачем також було направлено до Відкритого акціонерного товариства «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» запит № 199 від 16.02.2017 для надання комерційної пропозиції з зазначенням вартості запасних частин та матеріалів (копія долучена до позовної заяви).

Судом встановлено, що листом вих. № 600-81/47НТЦ від 21.03.2017 Відкрите акціонерне товариство «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» надіслало позивачу розшифровку ТМЦ (деталей), вказаних у пакувальному листі від 03.12.2016, та комерційну пропозицію із зазначенням вартості запасних частин.

Позивач зазначив, що на підставі наданої Відкритим акціонерним товариством «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» комерційної пропозиції та відповідей офіційних дилерів про вартість деталей, позивачем було сформовано перелік запасних частин та матеріалів, необхідних для укомплектації Бєлаз 75131 шасі 2925 із зазначенням їх вартості, та розраховано суму, необхідну для відновлення кар'єрного самоскиду Бєлаз 75131, що становить 109202 грн. 57 коп.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із претензією № 801 від 14.06.2017 на сум 109202 грн. 57 коп., в якій просив відповідача розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивач грошові кошти у розмірі 109202 грн. 57 коп.

Однак, як зазначає у позовній заяві позивач, відповідач відповіді на вказану претензію не надав.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки за втрачений вантаж у розмірі 109202 грн. 57 коп. (відповідно до розрахунку розміру збитків, долученого до позовної заяви).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Як встановлено судом, відповідно до залізничних накладних № 21258611, № 21258612, № 21258613 та № 21258614 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» (станція Терни Придніпровської залізниці, Україна) від Відкритого акціонерного товариства «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» (станція відправлення Жодино, Білорусь) у вагонах 42117945БЧ, 44159085БЧ, 42295287БЧ та 44376812БЧ було відправлено вантаж - кар'єрний самоскид Белаз 75131 у розібраному вигляді.

Як встановлено судом, відповідно до комерційного акту № 457303/17 від 26.12.2016, складеного на станції призначення Терни Придніпровської залізниці представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», встановлено, що при комісійній перевірці вагону № 44159085 (накладна № 21258612) була здійснена перевірка вантажу - кар'єрного самоскиду Бєлаз 75131 та встановлено факт недостачі вантажу.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача із претензією № 801 від 14.06.2017 на сум 109202 грн. 57 коп., в якій просив відповідача розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивач грошові кошти у розмірі 109202 грн. 57 коп.

Судом встановлено, що листом вих. № ЦБН-5/17 від 22.06.2017 відповідач повідомив позивача про те, що претензія позивача № 801 від 14.06.2017 про відшкодування збитків у розмірі втраченого вантажу на суму 109202 грн. 57 коп. підлягає поверненню без розгляду, оскільки позивачем не було долучено до вказаної претензії оригінал накладної та рахунок-фактура.

Судом встановлено, що позивач направив відповідачу претензію вих. № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп., в якій просив відповідача розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивач грошові кошти у розмірі 109202 грн. 57 коп.

У відзиві на позовну заяву, поданому у судовому засіданні 21.07.2017, відповідач зазначив, що претензія Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» вих. № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп. прийнята залізницею до розгляду.

Водночас, відповідач вказав на те, що правовідносини між сторонами регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якою передбачено обов'язкове досудове врегулювання спору. При цьому, перевізник розглядає претензію протягом 180 днів, та позовна заява може бути пред'явлена до суду після відхилення перевізником претензії або після спливу строку, встановленого для розгляду претензії. З огляду на викладене, відповідач зазначив, що позивачем не дотримана процедура досудового врегулювання спору, оскільки не сплив строк (180 днів) для розгляду претензії позивача, та наразі у позивача відсутнє право на звернення до суду, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд вважає вказані твердження відповідача обґрунтованими з огляду на таке.

Пунктом 4 Статуту залізниць України передбачено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як встановлено судом, перевезення вантажу у вагоні 44159085БЧ за накладною № 21258612 здійснювалось у міжнародному сполученні, а саме від відправника - Відкритого акціонерного товариства «Белаз» Керуючої компанії холдингу «Белаз Холдинг» (станція відправлення Жодино, Білорусь) до одержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» (станція Терни Придніпровської залізниці, Україна).

Таким чином, оскільки перевезення вантажу у вагоні 44159085БЧ за накладною № 21258612 здійснювалось у міжнародному сполученні, правовідносини сторін регулюються відповідними угодами про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України законом може бути визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ст. 5 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що порядок досудового врегулювання спорів визначається цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид господарських відносин.

Суд зазначає, що Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України та який є частиною національного законодавства України, передбачає обов'язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Відповідно до параграфа 1 статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 право на пред'явлення претензій, що виникають з договорів перевезення, належить відправнику та отримувачу.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача із претензією № 801 від 14.06.2017 на сум 109202 грн. 57 коп., в якій просив відповідача розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивач грошові кошти у розмірі 109202 грн. 57 коп.

Як встановлено судом, листом вих. № ЦБН-5/17 від 22.06.2017 відповідач повідомив позивача про те, що претензія позивача № 801 від 14.06.2017 про відшкодування збитків у розмірі втраченого вантажу на суму 109202 грн. 57 коп. підлягає поверненню без розгляду, оскільки позивачем не було долучено до вказаної претензії оригінал накладної (у повному обсязі) та рахунок-фактура.

Відповідно до п. 1 параграф 7 статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 пред'явлення претензії до залізниці здійснюється одержувачем вантажу за умови подання дубліката накладної (листа 3 накладної) або оригіналу накладної та листа повідомлення про прибуття вантажу (листів 1 і 5 накладної). При цьому в дублікаті накладної або в оригіналі накладної та в листі повідомлення про прибуття вантажу має міститися зроблена відповідно до § 6 статті 17 відмітка про неприбуття вантажу, засвідчена календарним штемпелем станції призначення. До претензій, що заявляється відповідно до пунктів 1 і 2 цієї частини, крім перерахованих документів, повинні додаватися рахунок іноземного постачальника або інші документи, передбачені статтями 25 і 26 і підтверджують вартість вантажу або зменшення його вартості, а також при необхідності і інші документи, які обґрунтовують претензію (специфікація змісту відправки або її частини, по якій заявлена претензія, пакувальні листи, акт експертизи та ін.).

Відповідно до параграфу 7 статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, якщо до письмової претензії до залізниці додані необхідні документи або документи, зазначені в пунктах 1-4 цієї частини, додані в копіях, то така неповна або неправильна заява про претензію повертається залізницею в термін не пізніше 15 днів з дня його надходження до органу залізниці згідно з Додатком 19 до цієї Угоди із зазначенням, які документи відсутні або представлені в копіях. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 31. Якщо залізниця поверне заяву не пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня отримання претензії. Повернення залізницею претензії не є відхиленням претензії згідно § 2 статті 30 і не дає права звернутися до залізниці з позовом в суді.

Таким чином, оскільки претензія позивача № 801 від 14.06.2017 була правомірно повернута відповідачем без розгляду (у зв'язку з ненаданням позивачем всіх необхідних документів, передбачених Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951), враховуючи положення §7 ст. 29 Угоди, сам по собі факт звернення позивача з вказаною претензією не надає заявнику право на звернення до суду з позовом до залізниці.

Як встановлено судом, позивач направив відповідачу претензію вих. № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп., в якій просив відповідача розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивач грошові кошти у розмірі 109202 грн. 57 коп.

Судом встановлено, що вказана претензія № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп. була отримана відовідачем 18.07.2017, що підтверджується вхідним реєстраційним штампом ПАТ «Укрзалізниця» на ній за № 12314/0/34-17 (копія претензії № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп. долучена відповідачем до матеріалів справи 21.07.2017).

У відзиві на позовну заяву, поданому у судовому засіданні 21.07.2017, відповідач зазначив, що претензія Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» вих. № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп. прийнята залізницею до розгляду.

Відповідно до параграфа 8 статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 залізниця зобов'язана в 180-денний строк з дня заявлення претензії, підтвердженого поштовим штемпелем пункту відправлення або розпискою залізниці про отримання безпосередньо пред'явленої претензії, розглянути цю претензію, дати відповідь заявнику і при повному або частковому визнанні її сплатити йому належну суму.

У параграфі 1 ст. 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 зазначено, що право пред'явлення позову, засноване на договорі перевезення, належить тій особі, яка має право заявити претензію до залізниці. Позов може бути пред'явлений тільки після заявлення претензії відповідно до статті 29.

Відповідно до параграфа 2 ст. 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 позов може бути пред'явлений особою, яка має на те право, тільки до тієї залізниці, до якої була заявлена претензія, і тільки в тому випадку, якщо нею не було дотримано термін на розгляд претензії, встановлений в § 8 статті 29, або якщо протягом цього ж терміну залізниця повідомила заявника про відхилення претензії повністю або частково.

Таким чином, позивач має право на звернення з позовом до суду про відшкодування вартості втраченого товару у міжнародному перевезенні тільки у тому випадку, коли він звернувся до відповідача із претензією, яка прийнята відповідачем до розгляду, та відповідачем не було дотримано строків розгляду претензії (180 днів з дня отримання), або у тому випадку, коли протягом строку розгляду претензії (180 днів з дня отримання) відповідачем було відхилено подану позивачем претензію (повністю або частково).

Водночас, як встановлено судом претензія Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» вих. № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп. була отримана відповідачем 18.07.2017, була прийнята Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» до розгляду, та, враховуючи положення параграфа 8 статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, строк розгляду відповідачем вказаної претензії становить 180 днів (тобто, до 18.01.2018).

При цьому, доказів відхилення відповідачем вказаної претензії станом на дату розгляду справи у суді матеріал справи не містять.

За таких обставин, враховуючи, що строк розгляду Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» претензії № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп. становить 180 днів з дати отримання (до 18.01.2018) та станом на дату розгляду справи у суді відповідачем не порушено вказаний строк розгляду претензії, а матеріали справи не містять доказів відхилення відповідачем претензії позивача № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп., суд дійшов висновку, що позивач передчасно звернувся з даним позовом до суду, так як відповідно до параграфа 2 ст. 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 позов може бути пред'явлений тільки в тому випадку, якщо відповідачем не було дотримано термін на розгляд претензії, встановлений в § 8 статті 29, або якщо протягом цього ж терміну залізниця повідомила заявника про відхилення претензії повністю або частково.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний торгово-логістичний центр Белаз Україна» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 109202 грн. 57 коп. задоволенню не підлягають.

Водночас, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків у зв'язку з втратою вантажу, що перевозився у вагоні № 44159085 за накладною № 21258612, у випадку порушення відповідачем строків розгляду претензії № 909 від 10.07.2017 на сум 109202 грн. 57 коп., або у випадку відхилення вказаної претензії (повністю або частково).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача з огляду на відмову у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.09.2017

Суддя І.М. Отрош