ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 904/1163/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Селіваненка В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.17
у справі№904/1163/17
господарського судуДніпропетровської області
за позовомДержавного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова"
доПублічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачане з'явилися, були належно повідомлені,
відповідачане з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" про стягнення 34 700,77 грн. за неналежне виконання договору підряду по від 02.10.13 №173/409.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.17 у справі №904/1163/17 (суддя Петренко Н. Е.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М., судді: Кузнецов В.О., Чус О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто основний борг у розмірі 16 880,55 грн., інфляційні у розмірі 16 557,75 грн., 3% річних у розмірі 1 251,39 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовими актами, відповідач просив касаційний суд їх скасувати частково. Прийняти постанову, якою у задоволенні позову щодо стягнення боргу у розмірі 16 880,55 грн., інфляційних у розмірі 16 557,75 грн. та 3% річних у розмірі 1 251,39 грн. - відмовити. Скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій у порушення вимог положень ст.267 ЦК України безпідставно поновлено позивачеві строк позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 02.10.13 між державним підприємством "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (підрядник) та публічним акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (замовник) укладено договір №173/409, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник забезпечує виконання робіт з улаштування підпірної стінки на території замовника (п.1.1).

Загальна сума договору (додаток №2) складає 40 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 6 666,66 грн. (п.2.1.).

Розрахунок за виконані роботи здійснюється на підставі акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт по формі КБ-3 (п.2.3.).

Замовник зобов'язаний протягом 3-х календарних днів з дати отримання акту та довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3, підписати надані документи або обґрунтувати причини відмови від їх підписання. Розрахунок між замовником та підрядником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника. Оплата виконаних робіт здійснюється протягом 3-х календарних днів з дати підписання актів та довідки про вартість виконаних робіт замовником (п.2.4.).

Після підписання договору замовник перераховує на поточний рахунок підрядника авансовий платіж у розмірі 50% від загальної вартості договору на закупівлю матеріалів (п.2.7.).

За неналежне виконання обов'язків по даному договору підрядник та замовник несуть майнову відповідальність згідно з діючим законодавством України (п.7.15.).

Строк дії договору встановлюється з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх обов'язків (п.10.1.).

На виконання умов договору підрядником виконані роботи з улаштування підпірної стінки на території замовника на загальну суму 41 880,55 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт за грудень: від 11.12.13 №11-42 на суму 6 172,40 грн.; від 27.12.13 №10-17 на суму 3 130,51 грн.; від 27.12.13 №11-18 на суму 15 077,54 грн.; від 27.12.13 №10-16 на суму 8 940,13 грн.; від 28.03.14 №12-15 на суму 3 365,89 грн.; від 28.03.14 №12-12 на суму 5 194,08 грн. (а.с.15-33).

Вищевказані акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт підписані з боку замовника та скріплені печаткою без будь-яких претензій та зауважень.

За твердженням позивача (не спростованим відповідачем ) - замовник за виконані роботи розрахувався частково, а саме у розмірі 25 000,00 грн., з яких: 18.10.13 - 20 000,00 грн., 28.11.13 - 5 000,00 грн. Таким чином, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем у розмірі 16 880,55 грн., з яких: 8 320,58 грн. - за актом від 27.12.13 №10-16; 3 365,89 грн. - за актом від 28.03.14 №12-15; 5 194,08 грн. - за актом від 28.03.14 №12-12.

За прострочення виконання замовником зобов'язань за договором, позивачем на підставі ч.2 ст.625 ЦК України нараховані інфляційні у розмірі 16 568,83 грн. та 3% річних у розмірі 1 251,39 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач заявив клопотання про поновлення строку позовної давності щодо суми боргу та штрафних (фінансових санкцій). Пропуск строку позовної давності мотивований відсутністю у період з 2014 по 2016 роки можливості оплатити судовий збір через арешт банківських рахунків, який відбувся згідно із постановами Державної виконавчої служби (а.с.57-73).

Враховуючи вищевикладене, позивач просив господарський суд стягнути з відповідача вказані кошти, що і стало предметом розгляду даної справи.

Задовольняючи позовні вимогу у частині стягненення основного боргу та штрафних (фінансових) санкцій, попередні інстанції дійшли висновку про те, що право та охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушені. Так, роботи на суму 16 880,55 грн. виконані позивачем та прийняті відповідачем без жодних претензій та зауважень, а часткове погашення самим боржником основного боргу свідчить про визнання ним себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача.

Проте, позовна давність спливла (за актом виконаних робіт від 27.12.13 №10-16 на суму 8 940,13 грн. ) і про це зроблено заяву відповідачем у справі.

Взявши до уваги норми чинного законодавства України ч.5 ст.267 ЦК України) та практику Європейського Суду з прав людини, суди попередніх інстанцій визнали доводи позивача щодо поновлення строку позовної давності з поважних причин.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки попередніх інстанцій вірними, зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли відносини за договором підряду, визначеними ч.1 ст.837 ЦК України, за якими одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з приписами ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна договору або способи її визначення, ціна робіт у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і у погоджений строк або, за згодою замовника, достроково (ч.1 ст.854 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, за ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що факт виконання позивачем робіт та прийняття їх відповідачем встановлено матеріалами справи, а також відсутність доказів здійснення відповідачем остаточних розрахунків за виконанні роботи у повному обсязі, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на арифметичний перерахунок розміру штрафних (фінансових) санкцій.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, викладеній у відзиві на позов (а.с.85), то судами попередніх інстанцій враховано положення ст.ст.256-257 ЦК України, згідно з якими позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, попередніми інстанціями правомірно враховано, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) у разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 ЦК України ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності. Проте, у разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, що узгоджується із практикою ВСУ, викладеною у постанові від 27.05.14 у справі №5011-32/13806-2012.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами попередніх інстанцій, оцінено наведені позивачем доводи та вмотивовано визнано причини пропуску строку позовної давності поважними.

Колегія суддів вважає, що судові акти підлягають залишенню без змін, оскільки вони прийняті при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.17 у справі №904/1163/17 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.17 у справі №904/1163/17 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

В. П. Селіваненко