ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 904/12552/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Львов Б.Ю. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро (далі - територіальне відділення АМК),

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017

зі справи № 904/12552/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м. Дніпро (далі - Товариство),

до територіального відділення АМК

про визнання недійсним рішення.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Замкової М.О.,

відповідача - Кравченко О.К.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання недійсним рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК від 06.12.2016 № 40/01-14/06-16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - оспорюване рішення).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 (суддя Мельниченко І.Ф.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 (колегія суддів у складі: Чередко А.Є. - головуючий, Коваль Л.А. і Пархоменко Н.В.): оспорюване рішення визнано недійсним; з територіального відділення АМК стягнуто на користь Товариства 1378 грн. судового збору.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України територіальне відділення АМК просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Скаргу мотивовано прийняттям згаданих судових рішень з порушенням норм матеріального і процесуального права, в тому числі частини першої статті 12, статті 13, пункту 2 статті 50, статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон), пункту 6 частини сьомої розділу VI Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс), статей 4, 42, 47, 32-34, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість та безпідставність і про прийняття оскаржуваних судових рішень на підставі повного вивчення обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, й просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

Згідно з оспорюваним рішенням:

- Товариство визнано суб'єктом господарювання, який протягом 2015 року, поточного періоду 2016 року займав монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу в територіальних межах міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське та радгоспу "Дзержинець") Дніпропетровської області;

- дії Товариства щодо встановлення відмінного від визначеного законодавством порядку відновлення газопостачання споживачу ОСОБА_7, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до обмеження інтересів споживача, які були б неможливими за умов існування конкуренції на ринку;

- за вчинене порушення на Товариство накладено штраф у сумі 68 000 грн.

Адміністративною колегією було розпочато розгляд справи № 36/06-03-1/16 за зверненням ОСОБА_7 (далі - Споживач).

Оспорюваним рішенням встановлено, що Товариство здійснює свою діяльність на підставі ліцензій, виданих Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), щодо розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ у межах території міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім названих сіл та радгоспу) Дніпропетровської області. За результатами дослідження регіонального ринку надання населенню послуг з газопостачання територіальне відділення АМК дійшло висновку, що у 2015 році та в поточному 2016 році на ринку розподілу природного газу у вказаних територіальних межах становище Товариства мало ознаки монопольного (домінуючого), зважаючи на відсутність на цьому ринку у нього жодних конкурентів.

14.11.2015 за адресою: АДРЕСА_1 Товариством було припинено газопостачання Споживачу у зв'язку з виникненням аварійної ситуації, про що складено відповідний акт.

Відносини між газорозподільними підприємствами і фізичними особами (населенням) регулюються: Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (далі - Правила; вони втратили чинність 16.07.2016, тобто у спірний період були чинні), Кодексом, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824.

Відповідно до пунктів 6, 7 Правил газопостачання на об'єкт та/або газові прилади і пристрої споживача припиняється, зокрема, у випадку ліквідації наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновних робіт. Припинення постачання газу споживачеві в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/або інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі. Про припинення газопостачання складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача.

Як зазначалося, 14.11.2015 у зв'язку з виникненням аварійної ситуації (пожежа) Споживачу було припинено газопостачання шляхом установки заглушок, про що складено акт.

Споживач вказувала, що після звернення із заявою про відновлення газопостачання (16.11.2015) їй було видано заяву - "бігунок", форма якої передбачала погодження Споживачем відновлення газопостачання з різними службами Товариства. Форма заяви містила вимоги стосовно відповідного узгодження, що, на думку Споживача, призвело до обмеження її інтересів, оскільки пов'язані з цим дії потребували додаткового часу, у зв'язку з чим вона тривалий час не отримувала послуги газопостачання, тобто Товариство висунуло до Споживача додаткові вимоги, не передбачені чинним законодавством, для відновлення газопостачання.

На думку суду, "позивачем не ставилось в залежність відновлення газопостачання та погодження такого відновлення з різними службами ПАТ "Дніпрогаз" (заява -"бігунок"). Крім того, факт подання такої заяви не є беззаперечною підставою для відновлення газопостачання, бо законодавством в якості обов'язкової підстави для цього передбачено додаткові умови - усунення порушень; сплата споживачем боргу та відшкодування збитків, завданих його неправомірними діями газопостачальному або газорозподільному підприємству".

Згідно з положеннями Правил:

- відновлення газопостачання здійснюється газорозподільним підприємством протягом двох робочих днів у містах та п'яти календарних днів у сільській місцевості після усунення порушень, сплати споживачем боргу та відшкодування збитків, завданих його неправомірними діями газопостачальному або газорозподільному підприємству (пункт 9);

- газорозподільне підприємство зобов'язане, зокрема, припиняти (відновлювати) газопостачання за письмовою заявою газопостачального підприємства, а також споживача як у міжопалювальний, так і в опалювальний період та у всіх випадках припинення (відновлення) газопостачання газорозподільне підприємство повідомляє про такі заходи газопостачальне підприємство у п'ятиденний строк (пункт 33).

Правилами не встановлено конкретної форми звернення про відновлення газопостачання, тобто відповідна заява може бути подана побутовим споживачем у довільній формі, але обов'язково у вигляді письмової заяви.

Докази усунення Споживачем наслідків пожежі (відновлення цілісності димових та вентиляційних каналів, газових приладів, пошкоджених пожежею) протягом двох робочих днів з моменту припинення газопостачання у матеріалах справи відсутні. Більш того, у заяві Споживача йдеться про те, що відповідні роботи були виконано 17.11.2015 (з посиланням на акт від 17.11.2015 № 24166, який теж у матеріалах справи відсутній).

27.11.2015 набув чинності Кодекс, відповідно до пункту 6 глави 7 якого відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п'яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування оператору ГРМ витрат на припинення і відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Однак у матеріалах справи відсутні належні докази звернення Споживача з письмовою заявою, а строк для відновлення газопостачання розпочинається з дня звернення з письмовою заявою та за умови виконання споживачем обов'язків щодо усунення порушення та відшкодування збитків (за наявності).

Судом апеляційної інстанції додатково з'ясовано та зазначено таке.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається за формою Типового договору розподілу природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 (далі - Типовий договір).

Редакцію договору розподілу природного газу оприлюднено на офіційному веб-сайті Товариства та опубліковано в газеті Дніпропетровської обласної ради "Зоря". Споживач приєдналася до умов Типового договору та зобов'язана його виконувати.

За чинним законодавством України, яке регулює спірні правовідносини, в усіх випадках відновлення газопостачання фіксується актом підключення до системи газопостачання, який складається у 2-х примірниках, один з яких залишається у споживача (пункт 4 глави 7 розділу VI Кодексу). Такий акт, окрім іншого, засвідчує факт усунення споживачем порушень, у тому числі порушень Правил.

У справі відсутні докази усунення Споживачем наслідків пожежі на час його звернення до Товариства із заявою про відновлення газопостачання (16.11.2015). У заяві Споживача йдеться про те, що вказані роботи виконано 17.11.2015, з посиланням на акт від 17.11.2015 № 24166, якого у матеріалах справи немає. Відсутні й докази звернення Споживача до Товариства із заявою про відновлення газопостачання.

Отже, Споживач у листопаді 2015 року отримала у структурному підрозділі Товариства бланк відповідної заяви, але не оформила його й не забезпечила усунення порушень Правил, що сталися внаслідок пожежі та загрожували безпечному функціонуванню системи газопостачання.

На порушення встановленого Кодексом порядку відновлення газопостачання Споживач, не подавши згаданої заяви та не усунувши порушення Правил, самовільно відновила газопостачання, видаливши заглушки, встановлені працівниками оператора ГРМ на газові прилади, та здійснивши несанкціонований відбір природного газу. Наведене підтверджується відповідним актом про порушення, актом-розрахунком збитків у сумі 29 310,35 грн., яка Споживачем оплачена.

Надання Товариством Споживачу бланка звернення, що містить приблизний перелік служб Товариства, які у ході виконання робіт з відновлення газопостачання засвідчують в межах повноважень факт відсутності порушень Правил та виконання вимог Кодексу, не може свідчити про порушення Товариством законодавства про зловживання монопольним становищем.

Товариством не заперечувався факт свого монопольного становища на ринку розподілу та газопостачання в місці Дніпро, а відповідно до статті 5 Закону України "Про природні монополії" діяльність Товариства з розподілу природного газу належить до сфер діяльності суб'єкту природних монополій. Територіальне відділення АМК, встановивши, що діяльність Товариства належить до сфер діяльності суб'єктів природних монополій, обґрунтовано визнало Товариство суб'єктом господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу, зазначивши про це в пункті 1 оспорюваного рішення.

Водночас дії Товариства з відновлення газопостачання Споживачу не суперечать чинному законодавству та не мають характеру зловживання монопольним становищем, оскільки Товариство позбавлене реальної можливості забезпечувати виконання обов'язків іншими суб'єктами ринку природного газу, а за умови існування конкуренції на цьому ринку (що неможливо з урахуванням норм чинного законодавства та особливостей ринку природного газу) інші суб'єкти господарювання діяли б аналогічним чином, оскільки також зобов'язані дотримуватись вимог Правил та інших нормативних актів.

При цьому визнання Товариства таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу (згідно з пунктом 1 оспорюваного рішення), обумовлено розглядом територіальним відділенням АМК конкретної справи № 36/06-03-1/16 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції стосовно Товариства, тобто таке визнання невід'ємно пов'язане саме з предметом та результатом розгляду зазначеної справи. Тому оспорюване рішення підлягає визнанню недійсним у повному обсязі, внаслідок невідповідності його обставинам справи, викладених у ньому висновків та неправильного застосування норм матеріального права.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Як вбачається із з'ясованого попередніми судовими інстанціями змісту зазначеного рішення, дії Товариства були кваліфіковані територіальним відділенням АМК за ознаками пункту 2 статті 50 та частини першої статті 13 Закону.

Згідно з цими нормами:

- порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем;

- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (частина перша статті 13).

З того ж змісту оспорюваного рішення випливає, що згадані порушення територіальне відділення АМК вбачало у вчиненні Товариством дій із встановлення від визначеного законодавством порядку відновлення газопостачання Споживачу.

З урахуванням наведеного попередні судові інстанції у розгляді даної справи повинні були вичерпно з'ясувати обставини, пов'язані з тим, чи дійсно Товариство встановило споживачеві порядок відновлення газопостачання, відмінний від визначеного законодавством, яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин, зокрема чи обумовлювало Товариство можливість такого відновлення поданням споживачем документа (заяви чи іншого) у невстановлений таким законодавством спосіб, а також чи потягло це наслідки у вигляді ущемлення чи можливості ущемлення інтересів споживача.

Проте, з'ясувавши велику кількість інших обставин, попередні судові інстанції саме тих, про які йдеться у попередньому абзаці даної постанови, не встановили, хоча вони безпосередньо стосувалися предмета доказування в даній справі.

У зв'язку з цим названі судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Тому у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі Закону.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, оскаржувані судові рішення відповідно до пункту 3 статті 1119 та частини першої статті 11110 названого Кодексу підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін і поданим ними, а за необхідності й додатково одержаним доказам належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до Закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 зі справи № 904/12552/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя Б. Львов

Суддя В. Студенець