ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р. Справа № 914/1488/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Плотніцького Б.Д.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача(апелянта): Франків Л-О.І.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі філії УМГ Львівтрансгаз, м. Львів, без номера та без дати

на рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2017 року,

у справі №914/1488/17, cуддя Ділай У.І.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс, м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі філії УМГ Львівтрансгаз, м. Львів

про: стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.08.2017 року позов задоволено. З Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс стягнуто 102 084,00 грн. основного боргу, 5198,14грн. інфляційних втрат, 1149,00грн. 3% річних та 1626,47 судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ПАТ Укртрансгаз в особі філії УМГ Львівтрансгаз звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2017 року у справі № 914/1488/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої доводи скаржник мотивує тим, зокрема, що позивачем, всупереч умов укладеного договору, не передано відповідачу документів, визначених п. 1.3. Договору, а саме акта прийому-передачі товару. Відтак, на переконання скаржника, строк оплати за отриманий товар не настав.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2017р. апеляційну скаргу ПАТ Укртрансгаз в особі філії УМГ Львівтрансгаз на рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2017 року у справі № 914/1488/17 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.09.2017 року.

У судовому засіданні представники сторін висловили свої міркування з питань, що виникли в ході розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 19.06.2015р. між сторонами у справі було укладено Договір купівлі-продажу № НОМЕР_1, за умовами якого ТОВ Смарт Фабрікс взяло на себе зобовязання поставити ПАТ Укртрансгаз в особі філії УМГ Львівтрансгаз товар, обумовлений у Специфікації до Договору, а саме - одяг робочий чоловічий погоджених видів, кількості та розмірів на загальну суму 3 343 290 грн. (в т.ч. ПДВ 557 215 грн.).

Факт поставки ТОВ Смарт Фабрікс товару на загальну суму 3 241 206 грн. встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. у справі № 914/1938/16, що набрало законної сили, та не заперечується сторонами.

В ході розгляду вказаної справи судом встановлено, що в порушення виконання умов Договору купівлі-продажу № НОМЕР_1, позивачем недопоставлено відповідачу костюмів зварника в кількості 47 штук на загальну суму 102 084 грн. За результатами розгляду справи місцевим господарським судом прийнято рішення про зобовязання ТОВ Смарт Фабрікс виконати умови договору купівлі-продажу № НОМЕР_1 та передати у власність ПАТ Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз костюми зварника в кількості 47 штук.

На виконання судового рішення від 20.09.2016р. у справі № 914/1938/16, позивачем здійснено поставку костюмів зварника, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000010 від 17.02.2017р. (а.с.17).

Несплата Відповідачем суми заборгованих коштів слугувала підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Приймаючи оскаржуване рішення зі спору у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини сторін виникли з Договору поставки, а тому вони регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться і у ст. 265 Господарського кодексу України.

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім та оплатним.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною першою ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 17.02.2017р. позивачем, на виконання судового рішення у справі № 914/1938/16, здійснено відповідачу поставку костюмів зварника, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000010, яка підписана представниками обох сторін без будь-яких зауважень, застережень та заперечень.

Вказана накладна є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, яка фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення у відповідача обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, суд вважає належним чином підтвердженим факт поставки матеріальних цінностей відповідачу на загальну суму 102 084 грн.

В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки факт отримання товару за видатковою накладною № РН-0000010 від 17.02.2017р. відповідач не заперечує, а в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про протилежне, то непідписання сторонами акта приймання-передачі товару не може слугувати підставою для відмови покупця від обовязку оплатити отриманий товар.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 102 084 грн., яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Порушення боржником, взятих на себе зобовязань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні встановлених законом та договором мір відповідальності (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз зазначених норм права дає суду підстави для висновку, що порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК України платежів, оскільки поставка товару на виконання судового рішення не звільняє відповідача від встановленого законом обов'язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на компенсацію за користування утримуваними боржником грошовими коштами.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, за неналежне виконання умов договору відповідачу нараховано 3 % річних в сумі 1149 грн. та інфляційні втрати в сумі 5198,14 грн.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням дати виникнення зобов'язання, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову і в цій частині.

За таких обставин, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, а тому не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення у даній справі.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для зміни чи скасування такого.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 107 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2017 р. у справі № 914/1488/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судові витрати за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя Б.Д.Плотніцький

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак