Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" вересня 2017 р. Справа № 906/772/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребенніковій Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №1792 від 13.05.2017; ОСОБА_2 дов. №1537 від 25.01.2017.

від відповідача: не прибув

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом ПАТ "Укртелеком" (м. Київ) в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (м. Житомир)

до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області

про стягнення 82189,11 грн.

Позивач ПАТ "Укртелеком" (м. Київ) в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (м. Житомир) звернувся з позовом до суду до відповідача ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення на його користь 82189, 11 грн. компенсації за надані телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на те, що Житомирська філія ПАТ "Укртелеком" (надалі за текстом - філія) надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів, визначених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та соціальний статус", Законом України "Про охорону дитинства", згідно яких встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для категорій осіб, визначених цими законами.

Позивач доводить, що згідно п.п. "б" п. 4 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. за №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання бюджетних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, відповідно до якого головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг, а згідно п. 3 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Позивач вказує, що фактично надано телекомунікаційні послуги споживачам пільгової категорії у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., що підтверджується актами звіряння розрахунків та листами, тому у відповідача існує обов'язок щодо їх відшкодування.

Оскільки, відповідач не відшкодував позивачу понесені ним витрати за вказаний період в досудовому порядку, тому у відповідача виникла заборгованість, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Ухвалою від 18.09.17р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст. ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позові, просять суд їх задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов за №1434 від 26.09.2017р. проти позову заперечує в повному обсязі, просить суд відмовити у його задоволенні з огляду на наступне:

- згідно п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМУ від 29 січня 2003р. за №117, управління праці та соціального захисту населення Лугинської РДА звіряє інформацію, яка надходить від підприємств та організацій, на надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не проводить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

- за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. згідно реєстру розбіжностей за результатами електронної звірки розрахунків з ЄДАРП сума заборгованості за телекомунікаційні послуги громадянам становить 69 104, 41 грн.;

- відсутність в Законі України "Про державний бюджет України на 2016 рік" видатків у вигляді субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, свідчить про відсутність правових підстав для здійснення відшкодування витрат на послуги зв'язку для пільгових категорій;

- відсутністю укладеного між сторонами договору, на підставі якого відбулась би компенсація по відшкодуванню витрат з надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, укладення якого є обов'язковим в силу Закону;

- юридична колізія в діючих нормативно-правових актах, згідно ст. 102 Бюджетного кодексу України, фінансування яких відбувається за рахунок коштів субвенцій з Державного бюджету;

- для виконання свого обов'язку, як головного розпорядника коштів, та у зв'язку з відсутністю видатків у вигляді субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, управління праці та соціального захисту населення неодноразово зверталося з відповідними листами щодо вилідення коштів для погашення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги до Лугинської районної ради та Лугинської селищної ради. В свою чергу, четвертою сесією 7 скликання Лугинської районної ради від 28.01.2016р. за рішенням №28 виділено кошти на проведення розрахунків за послуги зв'язку в сумі 28 400, 00 грн., що дало можливість провести розрахунки за грудень 2015р. та січень-лютий 2016р. Одинадцятою сесією 7 скликання Лугинської селищної ради від 18.09.2017р. виділено кошти на проведення розрахунків за послуги зв'язку в сумі 29 100, 00 грн., що дасть можливість провести розрахунки по боргу за березень, квітень, травень та частково за червень. У жовтні 2017 року відбудеться чергова сесія Лугинської районної ради на якій буде розглядатися питання щодо погашення заборгованості за послуги зв'язку за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016р.

Одночасно, відповідач у своєму відзиві просить суд розглядати справу без їхньої участі.

Представники позивача в засіданні суду надали суду свої заперечення на відзив відповідача, в якому на спростування доводів відповідача, доводить наступне:

- щодо існування заборгованості за телекомунікаційні послуги в період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. на суму 69 104, 01 грн. спростовується додатками до відзиву, а саме у копіях листів від 08.08.2017р. №1183, від 04.09.2017р. за №1300 надісланих відповідачем до Лугинської РДА, а також в копіях листів від 01.03.2017р. №05-08/196; від 01.03.2017р. за №5-085/195, від 09.08.2017р. №5-08/657 визнається існування заборгованості відповідача перед ПАТ "Укртелеком" в сумі 82 189, 11 грн.;

- посилання відповідача на проведення часткових розрахунків не відповідає дійсності, оскільки у додатках до відзиву платіжних доручень №1861, №1865 та №1862 у графі "призначення платежу" зазначено: "Погашення кредиторської заборгованості за пільги з послуг зв'язку станом на 01.08.2015"; тобто, згідно вказаних платіжних доручень відбулося погашення заборгованості за попередні періоди, а не за 2016р.

Оскільки на підставі ч. 3 ст. 4-3 ГПК України господарський суд створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України, в засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" є надавачем послуг у сфері проводового електрозв'язку за КВЕД 61.10.

На підставі Законів України "Про статус вереранів війни, гарантії їх соціального статусу", Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", Законом України "Про охорону дитинства" встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для категорій осіб, визначених цими законами, які включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Законом України "Про телекомунікації" від 18.11.2003р. за №1280-IV визначено повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов'язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ № 295 від 11.04.2012 (далі - Постанова № 295), та ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У період з 01.01.16р. по 31.12.2016р. позивачем понесено витрати по наданню пільг за телекомунікаційні послуги споживачам в Лугинському району на загальну суму 82 189, 11 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за період січень 2016 - грудень 2016р. (а.с. 23-46).

Як свідчать матеріали справи, позивач листом від 06.06.2016р. за №04/02/314 надісланому відповідачу, як головному розпоряднику коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення просив забезпечити неухильне дотримання вимог Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою КМУ від 04.03.2002р. №256 та Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене постановою КМУ від 29.01.2003р. за №117 щодо прийняття від Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" щомісячних звітів за формою "2 пільга" (а.с. 52-53).

Крім того, за вих.№ 04-01-01/112 від 16.06.2016р. надісланого відповідачу, як головному розпоряднику коштів, позивач пропонував відповідачу провести звірку кількості пільговиків, які мають право на пільги з послуг зв'язку, за категоріями за період січня-травня 2016 року (помісячно), одночасно позивач надіслав на електронну адресу відповідача копії розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за період січня-травня 2016 року (а.с. 49-50).

Листом за №04/02/350 від 18.07.2016р. позивач надіслав на електронну адресу відповідача копії розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з надання пільг за червень 2016 року і просив звірити інформацію, зазначену в них, щодо кількості пільговиків за категоріями з інформацією, яка міститься в Реєстрі, та повідомити про наявність/відсутність розбіжностей (а.с. 54-55).

08.08.2016р. за №04/02/387 позивач надіслав Начальнику управління праці та соціального захисту населення Лугинської РДА лист, згідно якого просив надати акти звіряння розрахунків за надані пільговикам у липні 2016 року послуги згідно з формою "3-пільга" до 20.08.16р. (а.с. 47-48).

Як свідчать матеріали справи, позивач надсилав відповідачу листи з розрахунками витрат, зокрема за грудень 2016р., про що свідчить копія опису вкладення в цінний лист та поштові чеки (а.с. 57-59).

В свою чергу, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лугинської РДА своїм листом за №839 від 29.05.2017р. повідомила про те, що із-за відсутності фінансування не має можливості укласти договір та здійснювати розрахунки за надані пільги з послуг зв'язку (а.с. 80).

Судом встановлено, що відповідач в листі за №1352 від 11.09.2017р. визнав, що для виконання свого обов'язку, як головного розпорядника коштів, та у зв'язку з відсутністю коштів на вищезазначену потребу в якості субвенції з державного бюджету України, звернувся до Лугинської районної ради та Лугинської селищної ради про виділення коштів у сумі 82 189, 11 грн. з місцевого бюджету для погашення боргу перед позивачем (а.с. 86). Однак на дату прийняття рішення суду у цій справі , кошти не виділено, борг не погашено.

Вирішуючи спір між сторонами, що виник у зв'язку з несплатою відповідачем, як головним розпорядником коштів, послуг зв'язку окремим пільговим категоріям споживачів за минулий 2016 рік, суд виходить з того, що пільга з оплати послуг зв'язку є державною соціальною гарантією, надання якої передбачено ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації".

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон № 2017-III)

Цим Законом визначено, що державні соціальні гарантії - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій та нормативи витрат (фінансування) - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів (стаття 1 Закону № 2017-III).

Відповідно до ст. 19 Закону № 2017-III, виключно Законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Закон № 2017-III визначає, що нормативи споживання - це розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг (абзац другий частини першої статті 4 Закону № 2017-III).

На підставі нормативів споживання визначають нормативи фінансового забезпечення державних соціальних гарантій та здійснюється їх фінансування (стаття 21 Закону № 2017-III, стаття 102 Бюджетного кодексу України, Постанова № 256).

Частиною другою статті 21 Закону №2017-III передбачено, що окремо визначаються нормативи коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, що спрямовуються на покриття витрат підприємств, установ і організацій соціально-культурного, житлово-комунального та побутового обслуговування, які не покриваються виплатами населення.

Як було зазначено вище, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України (п. 63 Постанови № 295).

Аналіз наведених норм права з урахуванням ретроспективного правового регулювання відносин у сфері соціального захисту громадян та системного і логічного з'ясування змісту цих норм дає підстави для висновку, що безпосередньому забезпеченню і судовому захисту підлягають законодавчо закріплені права громадян, зокрема, й ті, які встановлюють певні соціальні пільги. Відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг на оплату електроенергії працівникам міліції, державної кримінально-виконавчої служби та/чи іншій категорії осіб, встановленій законом, звільнених за віком, хворобою або вислугою років, має здійснюватися без обмежень.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

У відповідності до ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту підпункту "б" пункту 4 частини 1 ст. 89 та ч. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній до 31.12.2016р.), випливає, що до видатків місцевих бюджетів належать, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку наданих пільговим категоріям громадян, що проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок № 256), згідно з п. 2 якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Пунктом 3 вказаного Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, зокрема, щодо пільг з послуг зв'язку. Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (п. 5 Порядку № 256).

Відповідно до п. 6 Порядку № 256, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі до 25 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів. Форма реєстрів встановлюється Мінфіном за поданням Казначейства.

ОСОБА_3 Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.

Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (п. 8 Порядку № 256).

Таким чином, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг протягом 2016 року, мало здійснюватися позивачу за рахунок державних субвенцій місцевому бюджету на підставі підписаних актів звіряння розрахунків за надані підприємством - надавачем послуги, на підставі яких готуються реєстри нарахованих сум державних субвенцій.

Щодо правових підстав для здійснення відшкодування витрат на послуги зв'язку для пільгових категорій з огляду відсутності у Законі України "Про державний бюджет України на 2016 рік" видатків у вигляді субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг.

Господарський суд при прийнятті рішення у даній справі виходить з того, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття.

Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (стаття 96 Конституції України).

Пунктом 11 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України встановлено, що предметом регулювання закону про Державний бюджет України є додаткові положення, що регламентують процес виконання бюджету.

Слід зазначити, що щорічними Законами України про Державний бюджет України на 2009-2015 роки передбачалося, зокрема, забезпечення пільг на оплату телекомунікаційних послуг за рахунок субвенції (міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції) з державного бюджету місцевим бюджетам; перерахування субвенції з державного бюджету здійснюється в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України за рахунок відповідних надходжень до бюджету.

Водночас, Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не передбачено надання субвенції з Державного бюджету України місцевим бюджетам.

В ході судового вирішення спору з офіційного веб-сайту Верховної Ради України судом було встановлено, що ухвалений 18.02.2016р. парламентом Закон України "Про внесення змін до додатків № 3 та № 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" № 4024 від 04.02.2016р. щодо фінансування у 2016 році нової бюджетної програми "субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг ..." не набрав чинності через не подолане вето Президента України.

Однак Конституційний суд України у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), звернув увагу на те, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України та Бюджетному кодексі України, тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

У рішенні від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) Конституційний Суд України вказав, що Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадяни. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Основний закон України закріпив за кожним право на власність (стаття 41). Правовий режим власності та правові засади і гарантії підприємництва визначаються виключно законами України (пункти 7, 8 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 зазначив, що конституційні права, передбачені частиною першою статті 41, належать юридичним особам (частина третя статті 79 ГК України, стаття 1 Закону).

З аналізу чинних норм законодавства випливає, що відсутність в Державному бюджеті України на 2016 рік коштів на надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку за умови чинності ч.5 ст. 102 БК України до 31.12.2016р. , не може бути причиною невиконання державою взятих на себе зобов'язань по їх відшкодуванню та свідчить про недобросовісність держави у відносинах виконання цього обов'язку перед підприємствами - надавачами відповідних послуг зв'язку по їх компенсуванню без внесення відповідних змін до закону про Держбюджет в частині виділення додаткових коштів на покриття вказаних витрат.

Суд також вказує на неможливість скасування чи обмеження права юридичної особи на отримання компенсації за надані послуги зв'язку пільговим категоріям осіб, встановлених законом, посилаючись на неспроможність її фінансового забезпечення у 2016 році через відсутність субвенції з Державного бюджету України (правова позиція викладена з урахуванням постанови ВСУ від 10.05.2016 у справі № 0870/5751/12, № в реєстрі 58029234).

Поряд з викладеним суд вказує, що відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України на 2016рік не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, оскільки наявність у відповідача обов'язку з відшкодування витрат за надані пільговим категоріям громадян послуги не залежить від строків або обсягів бюджетних асигнувань, які є лише засобом реалізації державних програм, а також відкритих в органах Казначейства на їх виконання рахунків.

Вказане підтверджено також ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 (Заява № 70297/01), де зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, при розгляді даної справи суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (Заява № 63134/00), де Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та ЗУ "Про Державний бюджет на відповідний рік", де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії).

Враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини є однією з основ правозастосування, отже рішення цього Суду застосовуються як джерело права під час вирішення спору у цій справі.

Крім того, суд критично оцінює доводи відповідача з приводу наявності розбіжності заборгованості за спірний період за надані телекомунікаційні послуги, яка становить 69 104, 01 грн. проти заявленої позивачем на суму 82 189, 11 грн. з огляду на те, що ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області не довело суду той факт, що він звертався до позивача з приводу наявності розбіжностей, згідно з даними про пільговиків, які містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що подані відповідачем до відзиву платіжні доручення №1861 від 29.08.2016р. на суму 8 735, 89 грн., №1865 від 30.08.16р. на суму 9 035, 71 грн. та №1862 від 29.08.16р. на суму 9 103, 49 грн. містять посилання на призначення платежу на погашення кредиторської заборгованості, яка виникла у 2015 році, тому не розцінюються судом як докази погашення заборгованості за телекомунікаційні послуги за період січня-лютого 2016р., про що доводив відповідач.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов позивача заявленим у відповідності до вимог чинного законодавства та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі на суму 82 189, 11 грн боргу в рахунок відшкодування пільг за послуги зв'язку.

Судовий збір, згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації (11301, смт. Лугини Житомирської області , вул. Червона Гірка,21, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" ( 01601, м. Київ, бульвар Т.Шевченка, 18, ) в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (10014, м. Житомир, вул. Київська, буд. 20, ) 82189,11 грн заборгованості за надані у 2016 році телекомунікаційні послуги споживачам, які мають встановлені законодавством України пільги з їх оплати, 1600,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.10.17р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою)

3- відповідачу (рек. з повідомл.)