ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017р. Справа № 914/1534/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю БП-Монтаж, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар, м.Городок Львівської області

про стягнення 365692,13 грн.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2, представник (довіреність до 01.12.2018 року);

відповідача: ОСОБА_3, представник (довіреність від 02.03.2017р.)

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю БП-Монтаж до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар про стягнення 365692,13 грн., з яких 213403,20 грн. сума основного боргу, 99229,40 грн. пеня, 43694,96 грн. інфляційні втрати та 9364,57 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 26.07.2017р. порушено провадження у справі, призначено її до розгляду на 07.08.2017р. Ухвалою суду від 07.08.2017р. розгляд справи відкладено на 12.09.2017р.

В судове засідання представник позивача зявився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві. Крім того представник позивача на виконання вимог ухвал суду подав клопотання (вх.№30472/17 від 07.09.2017р.) про долучення до матеріалів справи доказів, що перелічені у вказаному клопотанні.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач також просить застосувати спеціальний строк позовної давності (1 рік) щодо позовної вимоги про стягнення пені.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд,-

встановив:

03.06.2015р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю БП-Монтаж (підрядник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар (замовник) укладено договір підряду №03/06, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобовязується власними силами із матеріалів наданих замовником, виконати відповідно до умов цього договору роботи по влаштуванню бетонних підлог промислових приміщень, а замовник зобовязується прийняти та оплатити ці роботи.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що остаточний розрахунок за виконані роботи замовник зобовязаний провести з підрядником протягом 5 (пяти) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт КБ-3.

Відповідно до п.2.7. договору оплата здійснюється на підставі цього договору та/або рахунку (акту виконаних робіт, накладної).

Як зазначає позивач, він на виконання умов договору виконав в повному обсязі свої зобовязання щодо виконання робіт передбачених договором, однак відповідач не провів повної оплати за виконані позивачем роботи, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 213403,20 грн.

Згідно із п.8.2. договору в разі недотримання замовником п.п.2.5., 2.6. цього договору, він сплачує підряднику пеню в розмірі 0,01% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Отже керуючись п.8.2. позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 99229,40 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 43694,96 грн. інфляційних втрат та 9364,57 грн. 3% річних.

Таким чином загальний розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача становить 365692,13 грн., з яких 213403,20 грн. сума основного боргу, 99229,40 грн. пеня, 43694,96 грн. інфляційні втрати та 9364,57 грн. 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що між сторонами було підписані акти виконаних робіт форми КБ-2в в той час, як пунктом 2.6. договору передбачено, що остаточний розрахунок за виконані роботи замовник зобовязаний провести з підрядником протягом 5 (пяти) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт КБ-3.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування спеціального строку позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.06.2015р. між сторонами у даній справі укладено договір підряду №03/06, відповідно до умов якого позивач доручає, а відповідач зобовязується власними силами із матеріалів наданих позивачем, виконати відповідно до умов цього договору роботи по влаштуванню бетонних підлог промислових приміщень, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити ці роботи.

Факт виконання позивачем своїх обовязків за договором підтверджується наступними актами приймання виконаних робіт форми КБ-2в: акт №1 за липень 2015р. на суму 20828,40 грн., №2 за липень 2015р. на суму 49086,00 грн., акт №3 за грудень 2015р. на суму 361287,60 грн., №2 за січень 2016р. на суму 379201,20 грн. Тобто відповідно до вказаних актів позивачем виконано роботи по договору підряду №03/06 від 03.06.2015р. на суму 810403,20 грн.

Як зазначили представники сторін в судовому засіданні, акти приймання виконаних робіт іншої форми, аніж форми КБ-2в між сторонами за липень 2015р., за грудень 2015р. та за січень 2016р. не підписувались. Представник відповідача не заперечив, що між сторонами були підписані акти приймання виконаних робіт, що містяться в матеріалах справи.

Крім того, як зазначалось вище, відповідно до п.2.7. договору оплата здійснюється на підставі цього договору та/або рахунку (акту виконаних робіт, накладної). Таким чином матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав роботи по договору підряду №03/06 від 03.06.2015р. на загальну суму 810403,20 грн.

Як стверджує позивач та як вбачається із матеріалів справи, виконані роботи на суму 213403,20 грн. відповідачем не оплачені.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 213403,20 грн. є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 99229,40 грн. пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України. Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, відповідно до п.8.2. договору в разі недотримання замовником п.п.2.5., 2.6. цього договору, він сплачує підряднику пеню в розмірі 0,01% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Як зазначалось вище, у відзиві на позовну заяву відповідач просив застосувати строк позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи позивач подав позовну заяву до господарського суду Львівської області 24.07.2017р., в той час як відповідач з 06.02.2016р. вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені слід відмовити, оскільки позивачем пропущено однорічний строк позовної давності.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 43694,96 грн. інфляційних втрат є обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем 3% річних суд зазначає наступне. Як вбачається із поданого розрахунку позовних вимог, позивач нараховує 3% річних на суму боргу 223403,20 грн. за період з 06.02.2016р. по 23.05.2017р. та на суму боргу 223403,20 грн. за період з 24.05.2017р. по 29.06.2017р. Позивачем при здійсненні нарахування 3% річних за період з 24.05.2017р. по 29.06.2017р. не враховано, що сума боргу за вказаний період становила не 223403,20 грн., а 213403,20 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 9334,16 грн. 3% річних.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №1403 від 07.07.2017р. на суму 5485,38 грн.

Як передбачено частиною 6 статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, оскільки позов слід задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар (81500, Львівська область, м.Городок, вул.Львівська, 274а, ідентифікаційний код 32475074) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю БП-Монтаж (79018, м.Львів, вул.Затишна, 2, ідентифікаційний код 35664582) 213403,20 грн. основного боргу, 43694,96 грн. інфляційних втрат, 9334,16 грн. 3% річних та 3996,48 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 12.09.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 18.09.2017р.

Суддя Гоменюк З.П.