ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 вересня 2017 р. Справа №903/608/17

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто"

про стягнення збитків в розмірі 21550,73 грн.

Суддя Шум М.С.

Представники сторін: н/з

Суть спору: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто" про стягнення збитків в розмірі 21550,73 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаючись на договір перевезення вантажу від 16.01.2015р., рішення господарського суду Київської області від 23.11.2015р. у справі №903/976/15, рішення господарського суду Херсонської області від 14.11.2016р. у справі №923/986/16, положення статей 22, 1166 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України), статтю 225 Господарського кодексу України(далі - ГК України).

25.09.2017р. та 26.09.2017р. від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

встановив:

16.01.2015 між ТОВ Транс-Ковельавто (перевізник) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір перевезення вантажу (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 якого перевізник доручає замовнику здійснювати пошук і підбір вантажовласників (замовників або їхніх довірених осіб) з метою забезпечення вантажами транспортних засобів перевізника для транспортування їх в міжнародному та міжміському сполученні.

Ціни, що відповідають конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень) узгоджуються додатково перед кожним перевезенням (групою перевезень). Порядок і термін оплати обумовлюються в разовій заявці, що направляється перевізнику перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень). Оплата послуг перевізника здійснюється замовником на розрахунковий рахунок перевізника на підставі належним чином оформлених оригіналу або ксерокопії товарно-транспортних документів (ТТН або CMR) з відповідними відмітками про одержання вантажу і оригіналів рахунку, акту виконаних робіт, або шляхом внесення грошових коштів в касу банка перевізника (п.п.4.2, 4.3, 4.5).

Згідно товарно-транспортної накладної CMR 108642 від 20.01.2015р.(з відмітками вантажовідправника та вантажоодержувача), відповідач здійснив перевезення вантажу по вказаному договорі.

Позивач зазначає, що перевізник(відповідач) доставив вантаж з прострочкою, а саме 27.01.2015р., тоді як сторонами було погоджено доставку вантажу на 23.01.2015р., у зв'язку із чим вантаж був частково зіпсований, його вартість зменшилась на 20%. Саме еквівалент даних 20% від загальної суми перевезення(21550,73 грн.) позивач просить стягнути з відповідача в якості збитків.

Позивач звертався до відповідача з претензією №1/02-15 про сплату штрафу та відшкодування вартості зіпсованого товару, на яку відповідач відповів відмовою в оплаті(№13/03 від 13.03.2015р.), оскільки вважає, що товар було прийнято та перевірено вантажоодержувачем без зауважень та застережень про що свідчить відсутність будь-яких відміток на CMR 108642 від 20.01.2015р..

Рішення господарського суду Київської області від 23.11.2015р. у справі №903/976/15(змінене в частині інфляційних нарахувань постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016р.), позов товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто 22793,81 грн. боргу, 3671,99 грн. пені, 364,70 грн. втрат від інфляції, 183,60 грн. 3% річних, а також 1311,27 грн. судового збору.

В даному рішенні зазначено, що замовник(ФОП ОСОБА_1.) не позбавлений права звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення штрафу та/або збитків за прострочення доставки та псування вантажу, підтвердивши їх належними та допустимими доказами.

Згідно рішення господарського суду Херсонської області від 14.11.2016р. у справі №923/986/16 встановлено факт завдання збитків ТОВ "Грін Тім".

Частиною 2 статті 35 ГПК України зазначено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ч.2 ст.16 ГК України та п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Пунктом 4 ч.2 ст.611 ЦК України також передбачено такий правовий наслідок порушення зобов'язання як відшкодування збитків.

Частини 1, 2 ст.22 ЦК України встановлюють, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст.224 ГК України закріплено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Положеннями ч.1 ст.225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Згідно зі ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

Пред'явлення вимоги про відшкодування збитків покладає на позивача обов'язок довести наявність повного складу цивільного правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, тобто мають бути прямими.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність всіх елементів правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи(відповідача) та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками.

Слід зазначити, що позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б дали змогу встановити наявність повного складу цивільного правопорушення.

Окрім того, суд вважає за необхідне вказати, що у своєму позові позивач чітко не визначив підставу відповідальності, чи то збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, чи то позадоговірна шкода, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача позбавлені фактичного обґрунтування, є безпідставними та не обґрунтованими, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

02.10.2017

Суддя М. С. Шум