ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Справа № 923/760/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальностю "АТ Каргілл"

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове"

про стягнення 218733 грн 22 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув.

від відповідача - ОСОБА_1, представник, довіреність від 09.08.2017.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.10.2016 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «Садове» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" - 175607,20 грн основної заборгованості, 4246,50 грн річних, 1000 грн пені, 1000 грн штрафу та 2727,81 компенсації по сплаті судового збору. В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Після перегляду рішення Господарського суду Херсонської області в апеляційній інстанції вказане рішення суду залишено в силі та 07.12.16 видано відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.17 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 та рішення Господарського суду Херсонської області від 03.10.2016 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядженням № 232 від 19.07.2017 р. керівника апарату суду у зв'язку з передачею справи на новий розгляд справу призначено до повторного автоматичного розподілу. Цим розподілом справу № 923/760/16 передано до провадження судді Немченко Л.М.

Відповідно до ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

В мотивувальній частині постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2017, зокрема зазначено: "Як вбачається зі змісту пункту 3.1 укладеного між сторонами договору, ціна товару зазначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору; ціна товару підлягає коригуванню у відповідності до пункту 3.4. договору.

02.12.2013, на виконання умов договору, сторонами було складено та підписано специфікацію №1/57958, в якій сторони обумовили найменування товару, кількість одиниць, базову ціну та загальну вартість 121600,80 грн., базис поставки товару, вид транспорту, вантажоодержувача, строк поставки товару 19.12.2013, термін сплати повної вартості товару до 10.10.2014, умови оплати за умови застосування пункту 3.4.3 Договору (оплата після поставки товару), додаткові умови у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком - коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент всієї оплати за товар згідно виставленого рахунку.

Водночас, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, коригування ціни товару було здійснено ним станом на 09.10.2014 (рахунок-фактура № 57958/2488) та 04.07.2016 (рахунок-фактура № 57958/727), тобто станом на час перед поданням позову, що суперечить наведеним вище положенням укладеного сторонами договору.

Суди попередніх інстанцій наведених вище положень договору та моменту здійснення оплати не врахували, відтак, висновок судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, станом на момент звернення з позовом до суду та відповідно, визначення розміру належних до стягнення сум штрафу, пені та річних є передчасними.

Таким чином, для правильного вирішення даного спору необхідно встановити усі обставини, що входять до предмета доведення такого позову, достеменно дослідити положення укладеного сторонами договору. Наведене свідчить про те, що поза увагою судів залишилися питання, з якими пов'язане законне вирішення спору по суті.

Таким чином, суд першої інстанції при новому розгляду справи має дослідити умови застосування корегування позивачем при проведенні розрахунків за умовами договору.

В судовому засіданні 18.09.17 було оголошено перерву до 14 г.30 хв. 20.09.17.

В судовому засіданні 20.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд

в с т а н о в и в:

2 грудня 2013 року між ТОВ "АТ Каргілл" (далі - Постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Садове" (далі - Покупець) укладено договір поставки № СVS 57958 .

Згідно п.1.1. Договору Постачальник зобовязався поставити Покупцю товар, а саме насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин, добрива згідно Специфікацій до цього договору, а покупець, в свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити товар.

Розділом 3 Договору поставки № СVS 57958 від 02.12.2013р. визначені ціна та порядок розрахунків, відповідно до якого ціна товару підлягає коригуванню у відповідності до пункту 3.4. договору.

Згідно п. 3.4. Договору сторони можуть обрати один із передбачених способів розрахунків: повна попередня оплата, без застосування базової ціни товару, повна попередня оплата із застосуванням базової ціни товару, часткова (повна) оплата після поставки товару із застосуванням базової ціни товару.

Умовами Договору визначено, що покупець зобовязаний сплатити постачальнику вартість товару платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника; покупець зобовязаний сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно умов цього договору, платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше терміну, визначеному у відповідній специфікації.

Вказані в Специфікації ціна і вартість товару (в гривнях) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунка-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника у випадку сплати за простроченим рахунком, якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації;

Згідно п. 3.4.3.4.4. Договору - у випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни товару здійснюється за наступною формулою: "остаточна ціна товару = К1 ((базова ціна товару / К2 ОЧ1 / К3 / К-ть ОЧ2 / К4 / К-ть) ОЧ1 / К3 / К-ть х Зм х М ОЧ2 / К4 / К-ть х Зм х М) + ОЧ1 / К-ть + ОЧ2 / К-ть), де: К1 курс Банку долара США на дату виставлення рахунку-фактури для здійснення остаточного розрахунку; К2 курс Банку долара США на дату підписання Специфікації; К3, К4 курс Банку долара США на дату фактичного зарахування коштів; ОЧ1, ОЧ2 часткова оплата; К-ть кількість товару; Зм коефіцієнт для розрахунку розміру знижки; М кількість повних місяців достроково оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку;

Пунктом 3.4.2.2. Договору передбачено, що під курсом Банку розуміється середній курс ПАТ "КІБ Креді ОСОБА_2" долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі-продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідкою банку з підписом та печаткою.

З аналізу змісту підпункту 3.4.3.4.4 Договору вбачається, що можливість коригування остаточної ціни пов'язана з наявністю простроченого рахунку, не оплаченого в повному обсязі покупцем.

Тобто відсутність повного розрахунку, у відповідності до вищевказаного пункту Договору, є фактичною підставою здійснення другого коригування, яке здійснено Позивачем станом на 04 липня 2016 року.

Судом встановлено, що 02.12.2013, на виконання умов договору, сторонами було складено та підписано специфікацію №1/57958, в якій сторони обумовили найменування товару, кількість одиниць, базову ціну та загальну вартість 121600,80 грн., базис поставки товару, вид транспорту, вантажоодержувача, строк поставки товару 19.12.2013, термін сплати повної вартості товару до 10.10.2014, умови оплати за умови застосування пункту 3.4.3 Договору (оплата після поставки товару), додаткові умови у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком - коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент всієї оплати за товар згідно виставленого рахунку.

Відповідно до Специфікації товаром є амофос фасований, в кількості 20 тон, базовою ціною 1 тони без ПДВ 5666,70 грн., загальною вартістю з ПДВ 121600,80 грн., строк поставки 19.12.2013р., терміном оплати 10.10.2014р., коригування ціни здійснюється відповідно до положень Договору.

Сторонами підписано акт приймання-передачі мінеральних добрив №1 від 05.12.2013 (а.с. 17), відповідно до якого Постачальник передав, а Покупець прийняв товар (20 тон амофосу на суму 121600,80 грн.). Водночас, вартість поставленого товару позивачем була збільшена (скоригована у звязку зі збільшенням курсу долара США станом на 09.10.2014р.) до 191108,05 грн. на підставі пункту 3.4. договору, що слідує з рахунку-фактури № 57958/2488 від 09.10.2014 (а.с. 18).

В свою чергу, відповідачем вартість отриманого товару оплачена в сумі 121600 грн., а саме: платіжним дорученням № 72 від 11.12.2014 перераховано 80000 грн., платіжним дорученням № 77 від 17.12.2014 - 41600 грн.; що підтверджено випискою Філії "КІБ" ПАТ "Креді ОСОБА_2" по рахунку позивача № 7001/UAH (а.с. 19).

Таким чином, відповідач провів сплату вартості товару, визначеної за специфікацією, але за пропуском погоджених строків проплати, а саме 10.10.2014.

Несплата останнім основного боргу та наслідки неналежного виконання грошового зобовязання у добровільному порядку, стали підставою для звернення позивача з позовом та застосування курсової різниці, передбаченої за умовами договору.

Розглянувши спір по суті суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно застосовано курсову різницю, оскільки відповідач оплату вартості продукції здійснив не у строк до 10.10.2014р., а також не за ціною товару, яка змінилася у звязку з коливанням національної валюти до курсу долара США більше ніж на 1%.

Відповідач в свою чергу зазначив, що вартість товару сплачена своєчасно та в повному обсязі, а коригування ціни товару здійснено позивачем в односторонньому порядку, без, як того вимагають умови договору, узгодження з ним.

Суд не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо необхідності коригування ціни товару по відношенню до іноземної валюти лише за погодженням з ним та шляхом підписання відповідної специфікації, оскільки такий обовязок не встановлений договором та спростовується умовами договору щодо визначення ціни товару.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлює, що господарські зобов'язання виникають серед іншого з господарського договору.

Між позивачем та відповідачем укладено господарський договір поставки, ціна та предмет якого визначені у специфікації, яка є частиною договору.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України продавець зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупцеві, а останній зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статті 524, 533 цього Кодексу встановлюють, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязань в іноземній валюті, у звязку з чим сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Водночас, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, коригування ціни товару було здійснено ним станом на 09.10.2014 (рахунок-фактура № 57958/2488) та 04.07.2016 (рахунок-фактура № 57958/727), тобто станом на час перед поданням позову, що суперечить наведеним вище положенням укладеного сторонами договору.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що Відповідач не сплатив вартість отриманого товару у повному обсязі та у встановлений договором строк, у звязку з чим позивач застосував корегування боргу та станом на 04.07.2016, ця сума склала розмір 175706,20 грн. Ця сума є різницею між остаточною ціною товару станом на 04.07.2016, яка складає 297306,20 грн. (з розрахунку: 14865,31 грн. за 1 тону х 20 тон = 297306,20 грн.) та сумою часткової сплати 121600 грн. (297306,20 121600 = 175706,20 грн.). При розрахунку остаточної ціни товару станом на 04.07.2016 позивачем застосовано курсову різницю між курсом долара США станом на день підписання специфікації та курсом долара США станом на 04.07.2016.

На цю суму Позивачем було виставлено рахунок-фактуру № 57958/727 від 04.07.2016 (а.с. 26), в якому зазначено, що Відповідач зобовязаний сплатити 175706,20 грн за несплату 11,819 тон поставленого амофосу.

Зміст принципу свободи договору полягає у свободі особи самостійно визначати структуру і вид договірного зв'язку. Відтак, зважаючи на ризик знецінення національної валюти України, керуючись принципом свободи договору, сторони домовилися про корегування ціни Товару у випадку зміни курсу Банку більше ніж на 1% відсоток в порівнянні із курсом, який існував на момент підписання відповідних специфікацій (пункт 3.4.3.3. Договору).

Корегування ціни та вартості товару мало на меті захист прав ТОВ "АТ КАРГІЛЛ" на випадок знецінення національної валюти за умов тривалої відстрочки оплати поставленого товару та гарантувало ТОВ "АТ КАРГІЛЛ" отримання від ПСП "Садове" усієї (повної) вартості, в еквіваленті до долару США, поставленого йому товару.

Умовами Специфікації до Договору визначено, що товар підлягає оплаті Покупцем після його отримання у термін до 10 жовтня 2014 року, у відповідності до п. 3.4.3. Договору.

Таким чином, слідуючи умовам Договору ТОВ "АТ КАРГІЛЛ" вперше був управнений здійснити корегування ціни товару на дату його оплати, що й було зроблено при виставленні рахунку-фактури №57958/2488 від 09 жовтня 2014 року.

В той же час у відповідності до п. 3.4.3.4.4. Договору Позивач мав право вдруге скорегувати ціну товару у випадку, якщо Відповідач прострочив сплату раніше виставленого йому рахунку.

З наведеного слідує, що керуючись принципом свободи договору, котрий закріплений у цілій низці нормативних актів України. Позивач та Відповідач домовилися, що ціна товару у даному випадку може корегуватися двічі: вперше при настанні дати оплати за товар (09 жовтня 2014 року) та вдруге - у випадку, якщо Відповідач прострочив оплату попереднього рахунку-фактури - на дату виставлення рахунку-фактури дія остаточного розрахунку (04 липня 2016 року).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем 175706,20 грн. основної заборгованості, яка є, фактично, курсовою різницею вартості товару між датою поставки та датою оплати, є порушенням господарських зобовязань за вказаним договором розрахунку.

Також, відповідно до п.3.6 Договору при коригуванні ціни і загальної вартості товару постачальник надає покупцеві розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної на відповідну суму (якщо такий документ вимагається чинним законодавством). При оплаті товару частинами коригування до видаткової накладної надається постачальником після остаточної та повної сплати покупцем на товар.

Із вищевказаного и.3.6 Договору не вбачається, що коригування до податкової та видаткової накладної повинно бути надане Відповідачу для підтвердження скорегованої ціни товару та що зазначене коригування є підставою для оплати скоригованої суми. Також, Договір не передбачає умови щодо порядку та строків надання коригування Позивачем Відповідачу, зокрема не визначено, що таке коригування надається до повної оплати такого товару, навпаки, зазначено, що коригування видаткової накладної надасться постачальником після остаточної та повної сплати покупцем за товар, яка Відповідачем не здійснена.

Відтак, факт надання чи ненадання розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної не впливає на обов'язок Відповідача по оплаті скоригованої вартості.

Крім того, згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як слідує із висновку Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), викладеному у рішенні від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (заява № 25921/02), ЄСПЛ у даній справі дійшов до висновку, що, зважаючи на специфічні обставини справи, заявник має вважатися таким, що має законні сподівання щодо прибутку відповідно до положення угоди про доларовий еквівалент, що може вважатися правом власності відповідно до положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), наданого йому за договором з Управлінням. Одночасно ЄСПЛ відзначив, що Заявник намагався прив'язати свої майбутні прибутки до твердої валюти, щоб знизити ризики, можливі при здійсненні комерційних угод під час економічного безладу, що мав місце в Україні в кінці дев'яностих років. Тому ця умова була важливою частиною договору для заявника, який в іншому разі міг би матні серйозні застереження щодо продажу.

За аналогією із справою "Федоренко проти України" ТОВ "АТ КАРГІЛЛ" при укладенні Договору також намагався прив'язати свої майбутні прибутки до твердої валюти, щоб знизити ризики, можливі при здійсненні комерційних угод під час економічної кризи та стрімкого знецінення національної валюти, що відбулося в Україні 2014 році. Крім цього визначення доларового еквіваленту ціни товару в цілях забезпечення сторін від знецінення національної валюти є звичаєм ділового обороту в сфері торгівлі у розумінні ст. 8 ЦК України та не суперечить вимогам Закону при умові, якщо розрахунки за отриманий товар відбувається в українських гривнях.

Однак, оскільки чинне законодавство України визначає українську гривню, як єдиний можливий засіб виконання грошового зобов'язання на території України, Позивач та Відповідач домовилися про те, що у випадку зміни курсу долара США вартість товару підлягає корегуванню за формулами, передбаченими п. 3.4.3. Договору поставки.

При цьому свідченням того, що Позивач, при укладенні Договору сподівався на отримання доларового еквіваленту є те, що у Специфікації визначено курс долара США на дату її укладення. Наявність у Специфікації інформації щодо курсу Банку на дату укладення дозволяє визначити доларовий еквівалент вартості усього Товару. Визначення доларового еквіваленту відбувається шляхом ділення ціни товару у національній ваші на вказаний в специфікації курс долара США на момент їх підписання.

Таким чином суд вважає доведеним позовні вимоги щодо стягнення скорегованої суми боргу 175 706 грн. 20 коп.

Доводи відповідача щодо зобов'язання позивача надати скорегований рахунок-фактуру суд до уваги не приймає, оскільки суд прийшов до висновку, що відсутність рахунків, а також доказів їх виставлення не звільняє відповідача від обов'язку з оплати поставленого товару. Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти, і не є первинним бухгалтерським документом. За договором відповідач зобов'язався здійснити оплату поставленого за договором товару з урахуванням коригування його вартості за умови зміни курсу долару США до гривні і більше, ніж 1% в порівнянні з курсом Банку на дату підписання відповідної Специфікації.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, тому згідно законодавства та договору поставки наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку з оплати поставленого товару. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.09.09 у справі № 37/405.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобовязань передбачені приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України.

Через несвоєчасне виконання зобовязань за договором позивачем нараховані відповідачу відповідно до розрахунків, доданих до матеріалів справи, 4246,50 грн річних, 17928,11 грн пені та 20852,41 грн штрафу, у звязку з чим, вирішуючи спір щодо правомірності нарахування цих сум, суд зазначає наступне.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобовязань передбачені приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України.

З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобовязання є обовязок боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

В даному випадку позивачем річні нараховані:

- в сумі 958,16 грн за період з 11.10.2014 по 10.12.2014 від суми заборгованості 191108,05 грн;

- в сумі 54,79 грн за період з 11.12.2014 по 16.12.2014 від суми заборгованості 111108,05 грн;

- в сумі 3233,55 грн за період з 17.12.2014 по 04.07.2016 від суми заборгованості 69508,05 грн.

Обрахунок річних судом перевірений, він є правильним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, за статтею 230 ГК України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до пункту 6.3. договору у випадку прострочення оплати товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості товару, а також при простроченні оплати тривалістю більш ніж 30 календарних днів зобовязаний сплатити штраф у розмірі 30% від несплаченої в установлений строк вартості товару.

На підставі вказаних договірних умов позивачем нараховані:

пеня:

- в сумі 4319,57 грн за період з 11.10.2014 по 12.11.2014 від суми заборгованості 191108,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 25%;

- в сумі 4104,90 грн за період з 13.11.2014 по 10.12.2014 від суми заборгованості 191108,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 28%;

- в сумі 511,40 грн за період з 11.12.2014 по 16.12.2014 від суми заборгованості 111108,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 28%;

- в сумі 2719,38грн за період з 17.12.2014 по 05.02.2015 від суми заборгованості 69508,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 28%;

- в сумі 1930,99 грн за період з 06.02.2015 по 03.03.2015 від суми заборгованості 69508,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 39%;

- в сумі 4341,87 грн за період з 04.03.2015 по 10.04.2015 від суми заборгованості 69508,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 60%.

та штраф:

- в сумі 20852,41 грн, який складає 30% від суми заборгованості 69508,05 грн.

В цій частині позовних вимог суд відмовляє із огляду на недоведеність факту порушення відповідачем своїх обов'язків щодо сплати скоригованої вартості товару.

Відповідно до ст.44 ГПК України суд покладає судові витрати на відповідача у пропорційній сумі до задоволення позовних вимог

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове" (75622 Херсонська область, Голопристанський район, селище Садове, вул. Леніна, буд. 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (01601 м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3; ) 175 706 грн 20 коп. основної заборгованості та 2624 грн 80 коп. компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.09.2017

Суддя Л.М. Немченко