ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.09.2017 Справа № 904/6594/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг", м. Маріуполь Донецької області

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-2: Фірми "Sheekar Corporation GA", США

про визнання недійсним Контракту від 07.04.2015р. №1636-08

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином;

від відповідача-1: Чапала Ю.О. - представник, дов. від 13.03.2017р. №14.1904 (був присутній у судовому засіданні 12.07.2017р.);

від відповідача-2: Рижов Д.В. - адвокат, договір від 10.07.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсним Контракт від 07.04.2015р. №1636-08, укладений між відповідачами-1,-2 та всі додатки і додані угоди (специфікації) до Контракту від 07.04.2015р. №1636-08.

Позивач та відповідач-1 витребуваних господарським судом документів не надали, їх представники у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідач-2 у відзиві (вх.№51846/17 від 21.09.2017р.) на позов просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що: - відповідачем-1 все обладнання за контрактом прийнято у встановленому контрактом порядку, без жодних претензій ні по якості, ні по кількості ще у 2015 році та використовується у його господарській діяльності, що є беззаперечним доказом схвалення контракту посадовими особами відповідача-1; - твердження позовної заяви про необхідність розгляду спорів за контрактом у порядку ГПК України є хибним, оскільки сторони прямо передбачили арбітражний розгляд відповідно до Регламенту МКАС при ТПП України; - ЦК України не містить визначення поняття «заінтересована особа»; - позивач не має передбаченої законом юридичної заінтересованості у контракті.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів представниками відповідачів-1,-2 заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників відповідачів-1,-2, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", як покупцем, та відповідачем-2 - Фірмою "Sheekar Corporation GA", як продавцем, було укладено Контракт №1636-08 (надалі - Контракт), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар вказаний в додатку №1 (надалі - товар) на умовах, передбачених в даному контракті.

Відповідно до загальних положень Статуту Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", затвердженого протоколом від 24.04.2017р. №1 загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" найменування Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" викладене як Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" у зв'язку зі зміною типу товариства.

У пункті 1.1 Контракту узгоджено, що продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар вказаний в додатку №1 (надалі - товар) на умовах, передбачених в цьому контракті.

Згідно пункту 3.1 Контракту товар поставляється продавцем на умовах DAP Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, ПАТ «ІнГОК», Україна в редакції Правил Інкотермс 2010р.

Всі зміни та доповнення до цього контракту мають юридичну силу тільки в письмовому вигляді та за підписами уповноважених представників сторін (пункт 13.1 Контракту).

Пунктом 13.3 Контракту встановлено, що сторони визнають юридичну силу додаткових угод, підписами уповноваженими представниками сторін із використанням факсимільного зв'язку із обов'язковою передачею оригіналів «Із рук в руки» або іншим способом передавання.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (частина 1 статті 207 Господарського кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Позивач вважає, що Контракт від 07.04.2015р. №1636-08 та всі додатки до нього є недійсними, оскільки їх укладання відповідачем-1 - Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" сталося внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків генеральним директором Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" ОСОБА_3, який вийшов за межі своїх повноважень, встановлених розділом 17 Статуту відповідача-1, оскільки не врахував базові вимоги тендеру, який проводив позивач в якості особи, яка контролює відповідача-1; відповідач проти цього заперечує.

Враховуючи викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом; у випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут (пункт 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" передбачено, що при вирішенні спорів щодо визнання недійсними правочинів, укладених виконавчим органом господарського товариства, рішення загальних зборів про обрання якого на посаду визнано у судовому порядку недійсним, судам необхідно керуватися частиною третьою статті 92, статтею 241 ЦК. Зокрема, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема відповідно до Першої директиви 68/151/ЄЕС Ради Європейських співтовариств від 9 березня 1968 р.

Згідно пункту 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

У пункті 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: - такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); - про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Отже, чинне законодавство (на час укладання Контракту) не передбачає жодного обмеження повноважень керівника організації приватного права внутрішньо-корпоративними тендерними процедурами; таких обмежень не містить і статут відповідача-1. Позивачем також не надано доказів в підтвердження того, що такі обмеження існували та були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців України та громадських формувань на час укладання спірного Контракту, як і не надано доказів, які б свідчили про існування обставин перевищення керівником відповідача-1 своїх статутних повноважень під час укладання спірного Контракту.

Відповідно до пункту 12.2 Контракту всі спори, розбіжності та вимоги, які виникли за цим контрактом або у зв'язку з ним, в тому числі, що стосується його виконання, підлягають вирішенню у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України, м. Київ, відповідно до його регламенту; арбітражний суд складається із трьох арбітрів; правом, яким регулюється цей контракт, є право України; мова арбітражного розгляду - російська.

Матеріали справи містять рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28.10.2016р. АС№231у/2016 за позовом "Sheekar Corporation GA" (США) до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 1 152 938,74 доларів США, в тому числі 1 119 358 доларів США заборгованості за поставлений товар та 33 580,74 доларів США пені за порушення строків оплати товару, яким з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь "Sheekar Corporation GA" було стягнено 1 119 358 доларів США заборгованості за поставлений товар та 33 240,54 доларів США пені за порушення строків оплати товару.

Відповідно до рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28.10.2016р. АС№231у/2016: - позивач у період з 19 серпня 2015р. по 25 листопада 2015р. поставив відповідачу на умовах DAP Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, ПАТ „ІнГЗК" (у відповідності з ІНКОТЕРМС 2010) передбачений умовами Контракту від 07.04.2015р. №1636-08 товар на загальну суму 1 119 358 доларів США; - поставлений позивачем по контракту товар прийнятий відповідачем як за кількістю, так і за якістю; - представник відповідача визнав факт отримання відповідачем товару відповідно до Контракту від 07.04.2015р. №1636-08; - заборгованість відповідача за поставлений товар відповідно до Контракту від 07.04.2015р. №1636-08 становить 1 119 358 доларів США.

Таким чином, умови Контракту щодо поставки товару відповідачу позивачем були виконані.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Тому, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Позивач у позові зазначає, що: - є управляючою компанією, яка здійснює єдине управління підприємствами вугільної, гірничорудної, коксохімічної, металургійної та трубної галузей, у тому числі і ПрАТ „Північний гірничо-збагачувальний комбінат"; - позивач безпосередньо впливає на управління та здійснення господарської діяльності відповідачем через те, що є його акціонером; - такий вплив, крім корпоративних питань, реалізується в тому числі і через проведення тендерних процедур відповідача; - у 2015 році позивачем була проведена тендерна процедура щодо закупівлі у 2015 році відповідачем обладнання згідно протоколів тендерного комітету від 26.01.2015р. №_ЭМТР, від 02.02.2015р. №_ЭМТР та від 09.02.2015р. №_ЭМТР; - відповідач уклав контракт з фірмою "Sheekar Corporation GA" з порушенням базисних умов, які були визначені в протоколах.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено, що: - він є управляючою компанією відповідача-1; - він є управляючою компанією ПрАТ „Північний гірничо-збагачувальний комбінат" і це якимось-чином стосується укладання Контракту між відповідачами-1, -2; - він є акціонером відповідача-1 та впливає на його господарську діяльність; - ним було проведено і у відповідності до яких норм тендерну процедуру закупівлі обладнання згідно протоколів тендерного комітету від 26.01.2015р. №_ЭМТР, від 02.02.2015р. №_ЭМТР та від 09.02.2015р. №_ЭМТР (з протоколів не вбачається проведення тендерів саме позивачем). Тому не заслуговують на увагу і твердження позивача щодо невідповідності Контракту базисним умовам (і яким саме) проведених тендерів.

Таким чином, позивачем не доведено порушення відповідачами-1, -2 укладенням спірного Контракту його прав і охоронюваних законом інтересів.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Метінвест Холдинг" саме господарським судом, а не визначеним умовами Контракту Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України, є правомірним, оскільки позивач не є стороною Контракту, проте вважав, що його права укладенням цього Контракту були порушені.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

26.09.2017р.