РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017Справа №910/12875/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Фінбанк»
до1) Міністерства юстиції України 2) Державної казначейської служби України
провідшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади в сумі 1 133 451,65 грн.

Суддя Привалов А.І.

Представники сторін:

від позивача:Янкова А.В. (дов. б/н від 15.05.2017 р.);
від відповідача 1:Бігдан А.В. (дов. №1034/20.3-03 від 29.12.2016 р.);
від відповідача 2:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Фінбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади в сумі 1 133 451,65 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неправомірних дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час здійснення виконавчого провадження №49098009 з рахунку позивача були списані грошові кошти в розмірі 1 133 451,65 грн. як виконавчий збір, у зв'язку із чим позивачу завдано шкоду у розмірі 1 133 451,65 грн., обов'язок по відшкодуванню якої покладається на державу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017р. порушено провадження у справі №910/12875/17, розгляд справи призначено на 07.09.2017р.

06.09.2017 р. позивачем через загальний відділ суду подано клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

07.09.2017 р. представником відповідача 1 через загальний відділ суду подано письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту яких проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні 07.09.2017р. подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить прохальну частину позовної заяви викласти в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Фінбанк» грошові кошти у сумі 1 133 451,65 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору.».

Представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечив та просив у позові відмовити.

Представник відповідача 2, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 07.09.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача 2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.05.2015р. у справі №916/1332/15-г, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.08.2015р., задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та стягнуто з публічного акціонерного товариства «Фінбанк» на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 487 900,44 доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080,00 грн.

05.06.2015р. на примусове виконання зазначеного рішення господарським судом Одеської області видано відповідний наказ.

22.10.2015р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49098009 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 05.06.2015р. №916/1332/15-г, якою визначено термін для добровільного виконання рішення боржником до 28.10.2015р.

28.10.2015р. між публічним акціонерним товариством «Фінбанк» (сторона - 1) та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (сторона - 2) укладено Договір про виконання зобов'язань, відповідно до п.п. 1.3.1 п. 1.3 якого сторони визначили, що з моменту набрання чинності цим Договором у сторони 2 будуть відсутні будь-які претензії до сторони 1 щодо виконання нею умов Банківської гарантії №165 на загальну суму 487 900,44 дол. США, виданої 06.08.2014 р., у тому числі на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2015 р. по справі №916/1332/15-г.

Крім того, в п.п. 1.3.2 п. 1.3 вказаного Договору сторони визначили, що зобов'язання сторони 1 перед стороною 2, визначені в п. 1.1 цього Договору, є виконаними в повному обсязі, в зв'язку з чим виконавче провадження, визначене п.п. 1.2.2 цього Договору підлягає закінченню, у зв'язку з повним виконанням наказу №916/1332/15-г, виданого 05.06.2015р. Господарським судом Одеської області на підставі рішення, що визначене в п.п. 1.2.1 цього Договору.

Згідно із п.п. 1.3.3 Договору сторона 2 зобов'язалась протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту укладення цього Договору звернутися до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з виконанням 28.10.2015р. стороною 1 рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2015р. у справі №916/1332/15-г в повному обсязі.

В п. 2.1 Договору сторони погодили, що даний Договір набирає чинності 28.10.2015 р. та діє до моменту повного виконання зобов'язань сторін.

29.10.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 48 790,04 доларів США та 7 308,00 грн., у зв'язку із невиконанням рішення в добровільному порядку.

02.11.2015р. боржник звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про закриття виконавчого провадження, у зв'язку із добровільним виконанням рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2015 р. в справі №916/1332/15-г.

Згідно із платіжною вимогою №154/9 від 29.10.2015 р. з рахунку позивача були списані грошові кошти у сумі 8 776 813,17 грн. як сплата виконавчого збору відповідно до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.10.2015 р. №49098009, що підтверджується меморіальним ордером №154/9 (#) від 03.11.2015 р.

Відповідно до розпорядження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №49098009/В-9 від 05.11.2015 р. кошти в сумі:

- 1 133 451,65 грн. перераховано як виконавчий збір;

- 123,92 грн. перераховано як витрати на проведення виконавчих дій,

- 7 643 237,60 грн. перераховано на рахунок Публічного акціонерного товариства «Фінбанк», як надлишково стягнуті.

05.11.2015р. у зв'язку зі сплатою в добровільному порядку боргу головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49098009.

Публічне акціонерне товариство «Фінбанк» звернулось до Господарського суду Одеської області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просило суд визнати недійсною постанову про стягнення виконавчого збору від 29.10.2015р. та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити перерахування на користь публічного акціонерного товариства «Фінбанк» грошових коштів в сумі 1 133 451,65 грн. на рахунок №0011 в ПАТ «Фінбанк» (код Банку 328685).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2015р. у справі №916/1332/15-г, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2016р. скаргу публічного акціонерного товариства «Фінбанк» у справі №916/1332/15-г задоволено частково; визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 29.10.2015 р. (ВП №49098009) та зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити перерахування на користь публічного акціонерного товариства «Фінбанк» грошових коштів у сумі 1 133 451,65 грн. на рахунок №0011, який належить публічному акціонерному товариству «Фінбанк» (код Банку 328685), що були стягнуті з публічного акціонерного товариства «Фінбанк» як виконавчий збір на виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.10.2015р. (ВП №49098009).

Як вбачається з матеріалів справи, публічне акціонерне товариство «Фінбанк» неодноразово зверталось до Державної казначейської служби України з листами №05/218 від 29.03.2016р., №05/408 від 01.07.2016р., №05/498 від 25.08.2016р., а також до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві з листом б/н від 29.06.2016р. в яких просило виконати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.12.2015р. у справі №916/1332/15-г та здійснити перерахування на користь публічного акціонерного товариства «Фінбанк» грошових коштів у сумі 1 133 451,65 грн.

Проте, листами Державної казначейської служби України №5-11/2408-8136 від 11.05.2016р. та №5-08/732-15734 від 16.09.2016р. ухвала Господарського суду Одеської області від 16.12.2015р. у справі №916/1332/15-г поверталась позивачу без виконання, у зв'язку із ненаданням до Державної казначейської служби України подання Міністерства юстиції України.

16.12.2016р. та 11.04.2017р. позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з листами №05/661 та №05/161, в яких просив надати публічному акціонерному товариству «Фінбанк» подання, згідно додатка №1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 р., з метою спрямування його до відповідного органу Казначейства для повернення коштів з бюджету.

Прете, Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно листа №11415-0-33-17/20-1/9 від 04.05.2017р. відмовлено публічному акціонерному товариству «Фінбанк» в поверненні виконавчого збору, мотивуючи свою відмову тим, що на момент списання грошових коштів постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 29.10.2015р. (ВП №49098009) була чинною.

Окрім того, листами 5-11/2877-8498 від 11.07.2017р. та №5-11/3679-11128 від 06.09.2017р. Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві у відповідь на звернення позивача з проханням виконати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.12.2015р. у справі №916/1332/15-г та здійснити перерахування на користь публічного акціонерного товариства «Фінбанк» грошових коштів у сумі 1 133 451,65 грн. повертало подані позивачем документи без виконання вказуючи на те, що виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 16.12.2015р. у справі №916/1332/15-г в частині здійснення перерахування коштів може бути здійснено лише на підставі відповідного наказу господарського суду, оскільки Головне управління Казначейства не має повноважень для зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити передбачені ухвалою суду дії щодо стягувача.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Фінбанк» грошових коштів у розмірі 1 133 451,65 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням виконавчого збору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, згідно приписів ст. 56 Конституції України та ст. 1173 Цивільного кодексу України потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою.

Спеціальна правова конструкція статті 1173 Цивільного кодексу України на відміну від загальних елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для наявності підстав для стягнення шкоди, виключає такий елемент як наявність вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих (трьох) елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) відповідача 1, виникнення шкоди та причинний зв'язок між її неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяння шкоди позивачу. Неправомірність дій (бездіяльності) відповідача 1 має підтверджуватись належними доказами.

Суд відзначає, що за умовами даного делікту відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкода), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою.

Згідно з частиною 2 статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Суд вважає, що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Із матеріалів справи вбачається, що 29.10.2015р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №49098009 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 48 790,04 доларів США та 7 308,00 грн. у зв'язку із невиконанням рішення в добровільному порядку.

05.11.2015р., у зв'язку зі сплатою в добровільному порядку боргу, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Матеріалами справи підтверджується, що 05.11.2015р. відповідно до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.10.2015р. з банківського рахунку позивача було списано виконавчий збір у розмірі 1 133 451,65 грн.

В той же час, ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2015р. у справі №916/1332/15-г, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2016р., визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.10.2015 р. (ВП №49098009) та зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити перерахування на користь публічного акціонерного товариства «Фінбанк» грошових коштів в сумі 1 133 451,65 грн. на рахунок №0011 в публічному акціонерному товаристві «Фінбанк» (код Банку 328685), що були стягнуті з публічного акціонерного товариства «Фінбанк» як виконавчий збір на виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.10.2015р. (ВП №49098009).

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, ухвала господарського суду Одеської області від 16.12.2015 р. у справі №916/1332/15-г має преюдиціальне значення, а встановлені нею факти незаконності дій державного виконавця повторного доведення не потребують.

Враховуючи встановлені у справі №916/1332/15-г обставини, суд при розгляді даної справи вважає, що позивачу має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана неправомірними діями державного виконавця.

Зокрема, в даному випадку неправомірні дії державного виконавця полягали в тому, що станом на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 48 790,04 доларів США та 7 308,00 грн., публічне акціонерне товариство «Фінбанк» (боржник) в добровільному порядку виконало рішення суду у справі №916/1332/15-г і тому державний виконавець не мав права на стягнення з боржника виконавчого збору; шкода полягає в безпідставному стягненні з боржника (позивача) виконавчого збору в сумі 1 133 451,65 грн.; причино-наслідковий зв'язок характеризується тим, що з огляду на наявність обставин, що виключають стягнення з боржника виконавчого збору, державним виконавцем стягнуто з боржника в примусовому порядку виконавчий збір.

При цьому, суд враховує, що, в даному випадку мова йде не про стягнення помилково перерахованих позивачем коштів, оскільки спірна сума виконавчого збору була стягнута в примусовому порядку, у зв'язку з чим необхідно дійти висновку про те, що позивач вірно обрав спосіб захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ч. 4 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 р. №14 при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону №202/98-ВР, ст. 86 Закону № 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 р..

Також, судом враховано позицію Конституційного суду України, викладену в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 р. у справі №1-36/2001, згідно з якою не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Згідно з ст. 25 Бюджетного кодексу України, державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пп. 2 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, викладені приписи Конституції України, Бюджетного кодексу України, Цивільного кодексу України свідчать про те, що фізичним та юридичним особам гарантується відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

Згідно п. 7 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. №01-8/482 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року» за приписом статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою. Відшкодування такої шкоди органом державної влади, оскільки останній фінансується з державного бюджету України, здійснюється з відповідного бюджету. Відтак участь органів Державного казначейства України як іншого відповідача є ознакою, притаманною для всіх спорів про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади.

Враховуючи положення наведених норм чинного законодавства України, позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачами належними засобами доказування правомірність заявлених позовних вимог не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Фінбанк» грошових коштів у розмірі 1 133 451,65 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору.

Приписами п. 13 ч. 2 ст. 3 закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» (65032, м. Одеса, пр-т. Шевченка, 4А, ідентифікаційний код 20041917) грошові кошти в розмірі 1 133 451,65 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 12.09.2017р.

Суддя А.І. Привалов