Р І Ш Е Н Н Я

18 вересня 2017 року Справа № 913/558/17

Провадження №1/913/558/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Алчевський коксохімічний завод, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 276379 грн. 12 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

Представники не викликалися

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 11.09.2017 було оголошено перерву до 18.09.2017, 10-30.

Суть спору: про стягнення боргу в сумі 251101 грн. 36 коп., який утворився при розрахунках за договором щодо надання послуг з прибирання приміщень та територій, технічного обслуговування ремонту, облаштування та суміжних послуг від 31.12.2016 № АКХЗ-1959-2016-усл, 1357 грн. 84 коп. 3% річних, 4005 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань та 19914 грн. 92 коп. пені.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.

Так, між позивачем ОСОБА_2 акціонерним товариством "Алчевськкокс" (замовником) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел ОСОБА_1" (виконавцем) було укладено договір № АКХЗ-1959-2016-усл на надання послуг з прибирання приміщень та територій, технічного обслуговування, ремонту, облаштування та суміжних послуг від 31.12.2016.

За умовами цього договору позивач доручив, а відповідач прийняв зобовязання, якісно, у відповідності до вимог замовника, власними силами, та/або силами відповідних підрядних організацій надавати послуги, обумовлені договором, що передбачено умовами п. 1 1 останнього.

У відповідності до умов п. 1.4.1, п. 1.4.2 договору та розділу 3 вартість послуг на обєкті визначається шляхом множення площі обєкта, яка вказана в Додатку № 2 до договору, на фіксований тариф за надання послуг на 1 квм площі обєкта, встановлений сторонами на строк дії договору і наведений у Додатку № 1 цього договору. Вартість послуг на обєкті визначається шляхом встановлення фіксованої вартості за обслуговування обєкта (Додаток № 2).

Щодо строку дії договору, то за умовами п. 6.1 його визначено сторонами з 01.01.2017 до 31.12.2017.

Також замовник та виконавець за договором від 31.12.2016 № АКХЗ-1959-2016-усл обумовили, що прийом-передача наданих за місяць послуг за договором здійснюється сторонами до 5 числа місяця, наступного за звітним за актом здачі-прийняття послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками (п. 3.4 договору).

Згідно з пунктом 3.10 договору розрахунки за послуги/роботи, які виконуються/надаються виконавцем проводяться замовником в термін 30 днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

Як свідчать матеріали справи, в обґрунтування позову позивач посилається на факти підписання між ним та відповідачем наступних актів надання послуг № 108 від 31.01.2017 на суму 53921 грн. 36 коп., № 415 від 28.02.2017 на суму 51422 грн. 25 коп., № 728 від 31.03.2017 на суму 53921 грн. 36 коп., № 1042 від 30.04.2017 на суму 47230 грн. 94 коп., № 1330 від 31.05.2017 на суму 44632 грн. 42 коп., а усього на суму 251128 грн. 33 коп.

Позивач зазначає про відсутність оплати цих актів у встановлений договором строк та просить стягнути 251101 грн. 36 коп., тому суд виходить з цієї суми боргу за надані послуги.

Також позивачем заявлено до стягнення додаткові вимоги у сумах 1357 грн. 84 коп. 3% річних та 4005 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України та 19914 грн. 92 коп. пені.

Після оголошення перерви у судовому засіданні 11.09.2017 для надання позивачем уточненого розрахунку пені у звязку із зясованими у засіданні обставинами щодо акту № 1330 від 31.05.2017, позивач 13.09.2017 надіслав на електронну адресу суду лист, за яким позовні вимоги зменшились у частині інфляційних нарахувань та пені. Втім, цей лист суд не може вважати заявою про зменшення вимог, оформленою у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України, оскільки її оригінал на адресу суду станом на час засідання не надійшов.

Відповідач у відзиві на позов за листом від 04.09.2017 № 10-351 проти вимог позивача заперечує з посиланням на відсутність доказів отримання відповідачем рахунків та актів наданих послуг, що є необхідною умовою здійснення розрахунків за договором.

Оцінивши матеріали справи, доводи сторін, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову з огляду на наступне.

Так, правове регулювання договірних зобовязань щодо надання послуг здійснюється главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

У відповідності до ст. 903 ЦК України, яка регулює проведення оплати за договором про надання послуг, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як було встановлено при розгляді справи, належне виконання позивачем зобов'язань по виконанню передбачених договором послуг підтверджено підписаними сторонами актами № 108 від 31.01.2017 на суму 53921 грн. 36 коп., № 415 від 28.02.2017 на суму 51422 грн. 25 коп., № 728 від 31.03.2017 на суму 53921 грн. 36 коп., № 1042 від 30.04.2017 на суму 47230 грн. 94 коп., № 1330 від 31.05.2017 на суму 44632 грн. 42 коп.

Рахунки № 112 від 31.01.17 на суму 53921 грн. 36 коп., № 421 від 28.02.17 на суму 51422 грн. 25 коп., № 736 від 31.03.17 на суму 53921 грн. 36 коп., № 1051 від 30.04.17 на суму 47230 грн. 94 коп., № 1340 від 31.05.17 на суму 44632 грн. 42 коп., які були оформлені виконавцем послуг як підстави для їх оплати, надіслані замовнику, що підтверджується документально.

У відповідності зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Як передбачено ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідач у встановлений умовами договору строк борг не сплатив.

Таким чином матеріалами справи підтверджений факт прострочення виконання відповідачем зобов'язань по оплаті послуг на загальну суму 251101 грн. 36 коп., які стягуються на користь позивача.

Вимоги у частині 1357 грн. 84 коп. 3% річних заявлені позивачем :

- у сумі 540 грн. 69 коп. за період з 03.03.2017 по 03.07.2017 за актом № 108 від 31.01.2017;

- у сумі 401 грн. 52 коп. за період з 31.03.2017 по 03.07.2017 за актом № 415 від 28.02.2017;

- у сумі 283 грн. 64 коп. за період з 31.05.2017 по 03.07.2017 за актом № 728 від 31.03.2017;

- у сумі 131 грн. 99 коп. за період з 31.05.2017 по 03.07.2017 за актом № 1042 від 30.04.2017.

Щодо інфляційних нарахувань, то їх розрахунок, зроблений у позові, не відповідає правилам, за якими індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За листом від 31.08.2017 позивач надав суду належний розрахунок цих вимог на суму 2335 грн. 00 коп., у т.ч. за актом № 108 від 31.01.2017 на суму 1185 грн. 00 коп. за період квітень-травень 2017 року та за актом № 415 від 28.02.2017 на суму 1150 грн. 00 коп. також за період квітень-травень 2017 року.

Таким чином ці вимоги є обґрунтованими та відповідають чинному законодавству, у т.ч. ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних з простроченої суми.

Щодо 1670 грн. інфляційних нарахувань, то у цій частині додаткових вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачена сторонами п. 4.3 договору у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

За уточненим розрахунком позивача за листом від 13.09.2017, який відповідає ст. 232 ч. 6 ГК України, пеня складає 10469 грн. 27 коп., в тому числі

- за актом № 108 від 31.01.2017 на суму 4753 грн. 91 коп. за період з 03.03.2017 по 03.07.2017;

- за актом № 415 від 28.02.2017 на суму 3429 грн. 07 коп. за період з 31.03.2017 по 03.07.2017;

- за актом № 728 від 31.03.2017 на суму 1218 грн. 76 коп. за період з 31.05.2017 по 03.07.2017;

- за актом № 1042 від 30.04.2017 на суму 1067 грн. 53 коп. за період з 31.05.2017 по 03.07.2017.

Щодо відповідальності за несплату акту № 1330 від 31.05.2017, то суд погоджується із запереченнями відповідача про виникнення такого прострочення після 27.07.2017, коли документ було фактично підписано та передано, що підтверджується супровідним листом самого позивача. У позові період прострочення за цим актом закінчується 03.07.2017, а тому протирічить матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог на суму 9445 грн. 65 коп. пені слід відмовити за необґрунтованістю.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення до 31.12.2017, то воно обгрунтоване посиланням на те, що основні виробничі фонди підприємства знаходяться на території Луганської області, яка не контролюється українською владою. Блокування залізничного руху по станціях Ясинувата-Горлівка-Дебальцево призвело до розриву технологічних ланцюгів, відсутності сировини та неможливості відправки готової продукції ПАТ Алчевський коксохімічний завод і, як наслідок, до повної зупинки металургійного виробництва. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що дія усіх цих обставин протягом 3 років призвели до суттєвого дефіциту обігових коштів у товариства, що стало причиною несвоєчасного виконання зобовязань за спором у справі.

Відповідно до положень п. 7.2 постанови пленуму ВГС України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Оскільки зміст заяви відповідача про відстрочку виконання рішення не містить інформації про те, яким чином його фінансовий стан поліпшиться після 31.12.2017, клопотання про відстрочку виконання рішення судом залишається без задоволення.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню на суми 251101 грн. 36 коп. боргу, 1357 грн. 84 грн. 3% річних, 2335 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань та 10469 грн. 27 коп. пені з віднесенням на відповідача судового збору пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ст. 49 ГПК України.

У задоволенні вимог на суму 9445 грн. 65 коп. пені та 1670 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань слід відмовити з підстав, вказаних вище.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 77, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Алчевський коксохімічний завод", м. Сєвєродонецьк, Луганська область, вул. Вілєсова, буд. 20А, ідент. код 00190816 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел ОСОБА_1", м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 38Б, кімн. № 12, ідент. код 35634872 251101 грн. 36 коп. боргу, 1357 грн. 84 грн. 3% річних, 2335 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань, 10469 грн. 27 коп. пені та 3978 грн. 95 коп. судового збору, видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні вимог на суму 9445 грн. 65 коп. пені та 1670 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.09.2017.

Суддя Н.М.Зюбанова