ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р.Справа № 916/1648/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За первісним позовом: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (м. Южне);

До відповідача: Корпорації виробничих та комерційних підприємств "СОЮЗ" (м. Одеса);

про стягнення 295076,75 грн.

За зустрічним позовом: Корпорації виробничих та комерційних підприємств "СОЮЗ"

до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

про стягнення 110 653,78 грн. інфляційні та 9 794,43 3% річних,

за участю представників сторін:

Від ДП "Морський торговельний порт "Южний" : Полонська Л.П. (за довіреністю);

Від Корпорації виробничих та комерційних підприємств "СОЮЗ": Шестерікова О.А. (за довіреністю);

встановив:

Позивач, Державне підприємства "Морський торговельний порт "Южний", звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача, Корпорації виробничих та комерційних підприємств "СОЮЗ", про стягнення 96467,40грн. пені та 198609,35грн. 7% штрафу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення відповідачем умов договору підряду на виконання робіт № ВГЕ-158 від 07.06.2016 в частині строків виконання робіт, акти приймання робіт, нарахування передбаченої договором пені та 7% штрафу, а також на інші обставили вказані у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на початок робіт пізніше встановленого строку з незалежних від нього підстав, несвоєчасне підписання позивачем актів приймання виконаних робіт, постійну зміну позивачем підстав для непідписання актів, надання відповідачем усіх необхідних документів, фактичне знаходження лінії з 03.11.2016 в експлуатації, здійснення оплати виконаних робіт з прострочкою, а також на інші зазначені у позовній заяві та поясненнях обставини.

Відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою, в якій просить стягнути з позивача 110653,78грн. інфляційних та 9794,43грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог посилається на здійснення позивачем оплати виконаних робіт з порушенням встановлених договором строків.

Позивач проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на прострочку оплати внаслідок відсутності бюджетних коштів, здійснення оплати відразу після їх надходження, несвоєчасне внесення до договору умов щодо залучення до його виконання третіх осіб та на інші зазначені у запереченнях та поясненнях обставини.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами 07.06.2016 був підписаний договір № ВГЕ-158 (підряд на виконання робіт).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання на власний ризик виконати за плату та за завданням позивача роботи з реконструкції ПЛ-110 кВ "Аджалик-Берегова 1,2", з анкерної опори № 177 по анкерну опору № 189, а позивач зобов'язався прийняти і оплатити ці роботи.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і його обов'язків.

П.1 ст.837 Цивільного Кодексу України встановлює, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.1 договору, строк виконання робіт встановлений у 120 робочих днів з дати початку виконання робіт за договором. Початок виконання робіт - з дати укладання цього Договору.

Відповідно до ст.253 Цивільного Кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, фактично строк виконання робіт визначений сторонами не пізніше 28.11.2016, що становить 120 робочих днів починаючи з 08.06.2016.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До договору укладались додаткові угоди, в остаточній редакції пунктом 4.1 встановлено загальну ціну робіт в розмірі 2837276,42грн.

До матеріалів справи надано Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року та Акт № 2 кошторисів вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт за грудень 2016, які підписані 30.12.2016. Факт та дата підписання вказаних актів сторонами не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

В ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 10.2 договору визначено, що за порушення відповідачем строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п.10.2 договору, за порушення підрядником строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Вимоги позивача про стягнення 96467,40грн. пені за період з 26.11.2016 по 29.12.2016 підлягають задоволенню частково на суму 87955,57грн. за період з 29.11.2016 по 29.12.2016, оскільки позивачем невірно визначено граничний строк виконання робіт. Як зазначалось раніше, строк їх виконання відповідно до умов договору становить не пізніше 28.11.2016.

Щодо вимог позивача про стягнення 198609,35грн. 7% штрафу, то з урахуванням вказаних умов договору, факту прострочення понад 30 днів (31 день), суд вважає вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Посилання відповідача на службові записки та відмітки про отримання документації працівниками позивача суд не вважає належними доказами виконання робіт або вручення актів позивачеві, оскільки з наданих документів не вбачається надання актів або безпосередньо до юридичної особи-позивача, або до осіб які уповноважені або представляти позивача або отримувати кореспонденцію на його ім'я.

Щодо посилань відповідача на дії третіх осіб, які унеможливлювали своєчасне виконання робіт, суд зазначає наступне.

У п.6.2 договору сторони дійшли згоди, що строк виконання робіт може бути змінено з внесенням відповідних змін до договору у разі:

- виникнення обставин непереборної сили;

- невиконання або неналежного виконання Замовником своїх зобов'язань;

- дій третіх осіб, що унеможливлюють належне виконання робіт, за винятком випадків, коли ці дії зумовлені залежними від підрядниками обставинами.

Тобто сторони встановили порядок і перелік дій у разі настання вказаних обставин. Доказів внесення змін до договору в частині строку виконання робіт з вказаних підстав суду не надано, доказів вжиття відповідачем заходів щодо вирішення спору з цього питання у встановленому законодавством судовому порядку за наявності заперечень позивача щодо внесення змін також не надано.

Щодо вимог зустрічного позову, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Пунктом 5.1 договору сторони домовились, що оплати вартості робіт здійснюється після підписання Акту протягом 10 банківських днів з моменту отримання виставлених відповідачем рахунків.

Оплата виконаних робіт була здійснена позивачем платіжними дорученнями № 484 від 02.03.2017 на суму 1418638,21грн. та № 1230 від 14.03.2017 на суму 1418638,21грн., таким чином, дійсно мале місце прострочення щодо оплати виконаних робіт з боку позивача.

Відповідачем заявлено до стягнення 110653,78грн. інфляційних за період січень-березень 2017 року включно, та 9794,43грн. 3% річних за 42 дні.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Оплата робіт здійсненна позивачем до 15го березня 2017 року, тому вказаний місяць не повинен враховуватися під час нарахувань інфляційних.

За таких обставин, вимоги відповідача щодо стягнення 110653,78грн. інфляційних за період січень-березень 2017 року підлягають задоволенню частково на суму 59891,91 грн. за період січень-лютий 2017 року.

Щодо вимог про стягнення 9794,43грн. 3% річних за 42 дні, то вони підлягають задоволенню у повному обсязі з розрахунку 2837276,42грн.* 3% річних * 42 дні та знаходяться в межах фактичного строку прострочки позивача.

Посилання позивача на те, що прострочка оплати відбулась внаслідок порушення строків виконання робіт відповідачем, оскільки з урахуванням особливостей бюджетного фінансування та бюджетного року були об'єктивні труднощі з оплатою, судом до уваги не приймаються, тому що відсутність бюджетного фінансування не може розглядатися як підстава для звільнення від виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст.32 Господарського процесуального Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального Кодексу України).

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 96467,40грн. пені та 198609,35грн. 7% штрафу підлягають задоволенню частково в частині 87955,57грн. пені та 198609,35грн. 7% штрафу.

Вимоги відповідача про стягнення з позивача 110653,78грн. інфляційних та 9794,43грн. 3% річних підлягають задоволенню частково в частині 59891,91 грн. інфляційних та 9794,43грн. 3% річних.

Відповідно до ст.ст.44.49 Господарського процесуального Кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 202, 253, 525, 526, 530, 546, 548, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 629, 837 Цивільного Кодексу України, ст.ст.193, 232 ГК України, ст.ст. 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" до Корпорації виробничих та комерційних підприємств "СОЮЗ" про стягнення 295076,75 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Корпорації виробничих та комерційних підприємств "СОЮЗ" (65044, м. Одеса, пр-т Шевченка,1, код 21004686) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова,13, код 04704790) 87955/вісімдесят сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять/грн. 57коп. пені, 198609/сто дев'яносто вісім тисяч шістсот дев'ять/грн. 35коп. 7% штрафу, 4298/чотири тисячі двісті дев'яносто вісім/грн. 47коп. судового збору.

3. В решті первісного позову відмовити.

4. Зустрічний позов Корпорації виробничих та комерційних підприємств "СОЮЗ" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" про стягнення 110653,78грн. інфляційні та 9794,43 3% річних - задовольнити частково

5. Стягнути з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова,13, код 04704790) на користь Корпорації виробничих та комерційних підприємств "СОЮЗ" (65044, м. Одеса, пр-т Шевченка,1, код 21004686) 59891/п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот дев'яносто одну/ грн. 91 коп. інфляційних, 9794/дев'ять тисяч сімсот дев'яносто чотири/грн. 43 коп. 3% річних, 1060/одну тисячу шістдесят/грн. 53 коп. судового збору.

6. В решті зустрічного позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 28.09.2017р.

Повний текст рішення складений 03 жовтня 2017 р.

Суддя Р.В. Волков