ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017р. Справа № 914/1319/16

За позовом:Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна», м. Київ
до відповідача:Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», м. Львів
про:стягнення 67313,63 грн.
Суддя Крупник Р.В. Секретар Гелеш Г.М.
Представники сторін:
від позивача:не зявився;
від відповідача:ОСОБА_1 представник (довіреність б/н від 01.12.2016р.).

Представнику відповідача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

У травні 2016р. ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулася до господарського суду Львівської області з позовом до ПрАТ Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» про стягнення 67313,63 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.07.2016р. у справі №914/1319/16 (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2016р., постановою ВГС України від 26.12.2016р.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 66313,63 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1357,52 грн. судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 14.06.2017р. заяву ПрАТ АСК «Скарбниця» задоволено частково, постанову ВГС України від 26.12.2016р., постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2016р. та рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016р. у справі №914/1319/16 скасовано, справу передано на розгляд до господарського суду Львівської області.

Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 30.06.2017р., справу №914/1319/16 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою суду від 03.07.2017р. справу прийнято до розгляду, який призначено на 03.08.2017р. Розгляд справи відкладався на 31.08.2017р., 18.09.2017р. Ухвалою від 31.08.2017р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Як вбачається з позовної заяви, позов обґрунтований тим, що 30.04.2013р. між позивачем як страховиком та ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» як страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 059476, відповідно до якого застраховано транспортний засіб SCANIA R380LA, реєстраційний номер НОМЕР_1. 03.08.2013р. на дорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровогорад-Знамянка (через Вінницю) 539 км. 120 м. трапилася ДТП за участі застрахованого позивачем автомобіля та автомобіля OPEL Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2. Згідно постанови Стрийського районного суду Львівської області від 09.09.2013р. водія автомобіля OPEL Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальної у вигляді штрафу. На підставі Звіту №1361 від 08.08.2013р. та страхового акту позивачем виплачене страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 67313,63 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи застрахована на підставі полісу №АС/3798096 у ПрАТ АСК «Скарбниця», позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою на суму 63313,63 грн. Оскільки така задоволена не була, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося з даним позовом до суду.

Представник відповідача в судове засідання зявився, подав для долучення до матеріалів справи додаткові пояснення по справі з додатками б/н від 18.09.2017р. Заперечуючи проти позову представник зазначив, що сума страхового відшкодування заявлена до стягнення є необґрунтованою, оскільки в її розмір позивачем включено ПДВ, не враховано розмір франшизи та не взято до уваги при її обчисленні вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу. За підрахунком відповідача, розмір страхового відшкодування повинен складати 33069,00 грн.

18.09.2017р. на адресу суду від судового експерта ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення з додатком, які вимагалися ухвалою від 31.08.2017р.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2013р. між позивачем (страховиком) та ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №059476, відповідно до якого застраховано транспортний засіб SCANIA R380LA, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з Відомостей про ДТП №9241091 від 03.08.2013р., 03.08.2013р. на дорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровогорад-Знамянка (через Вінницю) 539 км. 120 м. трапилася ДТП за участі застрахованого позивачем автомобіля SCANIA R380LA, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_3 та автомобіля OPEL Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_4

На підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що на момент виникнення ДТП, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» та працював на посаді водія. Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність гр. ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП була застрахована на ПрАТ АСК «Скарбниця» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3798096 від 19.07.2013р.

Згідно постанови Стрийського районного суду Львівської області від 09.09.2013р. у справі №456/4676/13-п гр. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальної у вигляді штрафу у розмірі 350,00 грн.

22.08.2013р. судовим експертом ОСОБА_2 складено звіт № 1361 «Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SCANIA R380LA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження у ДТП, станом на 8 серпня 2013р.», в т.ч. Висновок експертного дослідження №23 від 22.08.2013р.

Згідно вказаного вище Висновку, вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля SCANIA R380LA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 96162,33 грн., що також підтверджується ремонтною калькуляцією від 26.08.2013р.; вартість матеріального збитку 40882,80 грн.

На підставі заяви про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО, Висновку експертного дослідження №23 від 22.08.2013р., позивачем було проведено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №UA001/L03/03 від 18.09.2013р., відповідно до якого ДТП, яка відбулася за участі застрахованого автомобіля визнано страховим випадком за ризиком КАСКО та прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування у розмірі 67313,63 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №059476 від 30.04.2013р. позивачем було перераховано на рахунок страхувальника ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджістік Лімітед» 67313,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16189 від 20.09.2013р.

Оскільки в позасудовому порядку ПрАТ АСК «Скарбниця» не задоволило регресну вимогу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» від 11.10.2013р. №6625-31, позивач звернувся з позовом до відповідача, як страховика винної у ДТП особи.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України встановлено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Так, п. 3 ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Матеріалами справи підтверджено, що у звязку з настанням 03.08.2013р. ДТП, в результаті якої було пошкоджено автомобіль страхувальника, позивачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та перераховано страхувальнику грошові кошти у розмірі 67313,63 грн.

За приписами ст. 993 ЦК України, положення котрої кореспондуються зі ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1181 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В силу приписів ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, у відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу винного у ДТП, виник обов'язок з відшкодування позивачеві, як страховику потерпілої у ДТП особи страхового відшкодування.

В даному випадку відповідач не заперечує щодо виникнення у нього обовязку з відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування, однак не погоджується з його розміром, визначеним позивачем, зокрема, взяття за основу вартості відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу транспортного засобу та включення до розміру страхової виплати ПДВ.

У звязку з цим, суд зазначає наступне.

У постанові від 14.06.2017р. в даній справі Верховний Суд України вказав, що норми спеціального Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Крім цього, у постанові від 15.04.2015р. у справі №3-50гс15 Верховний Суд України зазначив, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів даної справи, зокрема, із Висновку експертного дослідження №23 від 22.08.2013р., експерт визначив вартість відновлювального ремонту у розмірі 96162,33 грн. ОСОБА_2 вказаний розмір ліг в основу зробленого позивачем ОСОБА_5 страхового відшкодування до страхового акту № UA001/L03/03 від 18.09.2013р. Зокрема, як прослідковується з даного ОСОБА_5, при визначенні розміру страхового відшкодування, позивач взяв до уваги вартість відновлювального ремонту у розмірі 96162,33 грн., при цьому не взяв до уваги коефіцієнт зносу транспортного засобу і зазначив, що такий становить 0,0%.

Натомість, з Висновку експертного дослідження №23 від 22.08.2013р. вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу становить 0,69. А тому експерт прийшов до висновку, що вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля НОМЕР_3, з урахуванням фізичного зносу становить 40882,80 грн. При цьому, у поясненнях судового експерта ОСОБА_2 від 13.09.2017р. останній зазначив, що у розмір матеріального збитку було включено податок на додану вартість (ПДВ) у розмірі 4939,67 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відмінність у сумах розміру страхового відшкодування зробленого експертом у Висновку експертного дослідження та позивачем у ОСОБА_5 страхового відшкодування полягає в тому, що останній, на відміну від експерта, не брав до уваги коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу.

Враховуючи висновок Верховного Суду України в даній справі, що норми спеціального Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення сума, обрахована із зазначеного експертом розміру (40882,80 грн.)

Приписами п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 5 Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3798096 від 19.07.2013р. встановлено розмір франшизи 1000,00 грн.

Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення суму в розмірі 39882,80 грн. (40882,80 грн. 1000,00 грн.).

При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача, що розмір відшкодування повинен бути зменшеним на суму ПДВ, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, а страхове відшкодування виплачувалося позивачем безпосередньо на рахунок потерпілої особи - ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед». Аргументація цього наступна.

Положеннями пункту 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто, за змістом цього нормативного положення, сума зменшується на 20% (ПДВ) лише у випадку, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника). Разом з тим, в справі що розглядається мова йде про регресне відшкодування, а бенефіціаром є страховик потерпілої особи, а не її представник. Тому вищевказане нормативне положення не підлягає застосуванню.

Відтак, здійснюючи правову оцінку спірних відносин, суд зазначає, що в даному випадку, правовідносини виникли між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою відшкодування за договором страхування наземних транспортних засобів, а не за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому застосування норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до правовідносин, які виникли між позивачем та ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» з договору страхування наземних транспортних засобів є помилковим, оскільки положення Закону України «Про страхування» не містять правових норм, аналогічних у п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак відшкодування страхової виплати в даному випадку повинне здійснюватися з врахуванням ПДВ, оскільки вказана норма має місце у випадку виплати страхового відшкодування страховиком страхувальнику, відповідальність котрого застрахована на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічну позицію висловив ВГС України у постановах від 20.09.2016р. у справі №910/27658/15 та від 11.02.2016р. у справі № 910/19300/15р.

З огляду на викладене,суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму ВГС України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013р. №7, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Судом встановлено, що за подання позовної заяви ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було сплачено 1378,00 грн. судового збору (платіжне доручення №10183 від 22.04.2016р.); в свою чергу ПрАТ «АСК «Скарбниця» сплачено 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (платіжне доручення №4891 від 30.08.2016р.), 1653,60 грн. за подання касаційної скарги (платіжне доручення №5571 від 17.11.2016р.) та 2080,00 грн. за подання заяви до ВСУ (платіжне доручення №592 від 17.03.2017р.), всього 5249,40 грн. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягало б до стягнення 816,47 грн. судового збору, а з позивача на користь відповідача 2139,13 грн. судового збору (за перегляд апеляційним, касаційним та Верховним Судом України рішень), суд здійснивши розрахунок судового збору, прийшов до висновку, що судовий збір слід стягнути з позивача на користь відповідача у розмірі 1322,66 грн. (2139,13 грн. 816,47 грн.).

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (79005, м. Львів, вул. Саксаганського, 5; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; ) 39882,80 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; ) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (79005, м. Львів, вул. Саксаганського, 5; ) 1322,66 грн. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 22.09.2017 р.

Суддя Крупник Р.В.