ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа № 917/545/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача- Телятник Р.П. (дов. № 2606/01-14/02-19 від 17.07.17 р.),

відповідача не зявився,

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.№2288П/3-38) на рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2017 р. у справі № 917/545/17

за позовом Державної екологічної інспекції у Полтавській області, м. Полтава,

до Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області, Полтавська область, смт. Диканька,

про стягнення 6 805,85 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державна екологічна інспекція у Полтавській області, звернувся до суду із позовом про стягнення з Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області 6 805,85 грн. шкоди, спричиненої самовільним зайняттям відходами земельної ділянки площею 4,2440 га.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.06.2017р. у справі №917/545/17 (суддя Бунякіна Г.І.) позов задоволено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на ст.5, п.а) ч.1 ст.6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», зазначає, що здійснення державного контролю за додержанням органами місцевого самоврядування встановленого порядку набуття і реалізації права на землю покладено на Державну інспекцію сільського господарства України, а не на Державну екологічну інспекцію України. Також відповідач зазначає, що Законом України «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності» не передбачено такої підстави для здійснення позапланової перевірки субєкту господарювання як ухвала слідчого судді, у звязку з чим вважає, що отримані в такий спосіб докази не є належними та допустимими.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що ст.7 ЗУ «Про державний контроль за використання та охороною земель», постановою КМУ від 25.07.2007 року №963 передбачено повноваження Держекоінспекції здійснювати розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок. Позивач вказує що позапланова перевірка відповідача проведена на підставі ухвали слідчого судді, а статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обовязковим до виконання, у звязку з чим вважає доводи апелянта безпідставними. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судове засідання 18.09.2017 року відповідач не зявився, однак надіслав суду клопотання №840/02-19 від 15.09.2017 року про розгляд справи без участі його представника у звязку із неможливістю прибути в судове засідання.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності його представника за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою слідчого судді Диканського районного суду Полтавської області від 22.09.2016 року у справі №529/982/16-к надано дозвіл Державній екологічній інспекції у Полтавській області на проведення позапланової перевірки щодо додержання Диканською селищною радою Диканського району Полтавської області вимог природоохоронного законодавства у сфері поводження з відходами під час їх видалення та складування на земельній ділянці, площею 3,1701 га та прилеглих до неї земельних ділянок, встановлення факту забруднення земельних ділянок та за наявності підстав визначення розміру шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, громадським та державним інтересам (а.с.9).

На виконання вказаної ухвали, Державною екологічною інспекцією у Полтавській області видано наказ №206/01-03 від 26.09.2016 року «Щодо проведення позапланового заходу (перевірки) Диканської селищної ради» (а.с.13) та Направлення №206/01-01-14 від 26.09.2016 року посадовим особам інспекції, які приймають участь у проведенні перевірки (а.с.14).

Під час обстеження земельної ділянки, площею 3,1701 га (кадастровий номер :00:003:0031), яка надана Диканській селищній раді під облаштування звалища твердих побутових відходів, позивачем виявлено розміщення відходів, в тому числі, відходів комунальних на відкритому грунті, що спричинило засмічення земельних ресурсів відходами, площею 4,2440 га та обємом 84879,7 куб.м.

Вказані обставини зафіксовано в акті №206/01-01-14/01 обстеження засмічення земельної ділянки від 27.09.2016 року, складеному Державною екологічною інспекцією у Полтавській області (а.с.17).

За результатами проведеної перевірки, 07.10.2016 року позивачем складено акт №206/01-01-14 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства (а.с.15), в якому зафіксовано, що:

- земельна ділянка 3,1701 га (кадастровий номер :00:003:0031) надана територіальній громаді в особі Диканської селищної ради на праві комунальної власності для розміщення твердих побутових відходів;

- під час натурного обстеження виявлено розміщення на відкритому грунті відходів комунальних змішаних , в тому числі сміття з урн (код 7720.3.1.01, згідно ДК 005-96), на земельній ділянці 3,1701 га (кадастровий номер :00:003:0031) та прилеглій до неї земельній ділянці;

-розміщені на відкритому грунті відходи комунальні (міські) змішані, в тому числі сміття з урн, на прилеглій земельній ділянці спричинили її засмічення, що зафіксовано актом обстеження засміченої земельної ділянки;

- документи, які свідчать про право користування земельною ділянкою, прилеглою до земельної ділянки 3,1701 га (кадастровий номер :00:003:0031), на відкритому грунті якої розміщені відходи комунальні (міські) змішані, в Диканської селищної ради відсутні ( в тому числі, відсутній проект землеустрою, рішення про надання дозволу на його розробку, рішення про надання земельної ділянки), що є самовільним зайняттям земельної ділянки відходами та порушення ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України.

Відповідно до розрахунку позивача, шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки (розміщення на земельній ділянці відходів комунальних (міських) змішаних, в тому числі сміття з урн (код 7720.3.1.01, згідно Державного класифікатора відходів ДК 005-96) складає 6805,85 грн. (а.с.21).

18.10.2016 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Полтавській області винесено постанову №28-05-09-24 про накладення адміністративного стягнення на Диканського селищного голову ОСОБА_1, відповідно до ст.ст.188-5,82,562, 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.23).

Позивач направив відповідачу претензію №141/02-08 від 08.11.2016 року з розрахунком шкоди та запропонував відповідачу добровільно відшкодувати державі заподіяні збитки в розмірі 6805,85 грн. (а.с.19-20).

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 24.02.2017 року у справі №552/6008/16-а позовні вимоги голови Диканської селищної ради ОСОБА_1 задоволено частково, в частині скасування постанови від 18.10.2016 року, винесеної державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища про накладення на голову Диканської селищної ради ОСОБА_1 штрафу в розмірі 884 грн. з тих підстав, що по фактам, викладеним в акті обстеження засмічення земельної ділянки №206/01-01-14/01 від 27.09.2016 року відкрите кримінальне провадження та проводиться досудове слідство. У задоволенні позовних вимог в частині закриття адміністративного провадження та визнання дій інспектора з охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_2 протиправними відмовлено, оскільки останній здійснив перевірку в межах своїх повноважень, на законній підставі - ухвали слідчого судді (а.с.22).

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на ч.4 ст.68 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.211 ЗК України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача 6805,85 грн. збитків, завданих державі внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки площею 4,2440 га відходами.

Відповідач проти позову заперечував та у відзиві на позов вказав на відсутність у Державної екологічної інспекції в Полтавській області повноважень на проведення перевірки дотримання відповідачем вимог земельного законодавства. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення.

Колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до статті 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель; забезпечувати захист земель від забруднення і засмічення; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

У статтях 17, 33, 34, 35-1 Закону України "Про відходи" встановлено обов'язки суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, вимоги щодо зберігання та видалення відходів, вимоги щодо поводження з небезпечними та побутовими відходами.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про відходи" забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових, на території міст та інших населених пунктів.

За приписами ч.2 статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

З матеріалів справи вбачається, що Державною екологічною інспекцією в Полтавській області проведено перевірку дотримання Диканською селищною радою вимог природоохоронного законодавства у сфері поводження з відходами під час їх видалення та складування, в результаті якої засмічення відходами (розміщення на відкритому ґрунті відходів комунальних (міських) змішаних, у тому числі сміття з урн (код 7720.3.1.01, згідно ДК 005-96)) виявлено на двох земельних ділянках, а саме:

-земельній ділянці площею 3,1701 га, кадастровий номер :00:003:0031, яка належить територіальній громаді в особі Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області на праві комунальної власності саме для розміщення звалища твердих побутових відходів;

-прилеглій до вказаної земельній ділянці площею 4,2440 га, яка забруднена відходами, але не була виділена відповідачу для розміщення твердих побутових відходів. Земельна ділянка, на якій розташовані відходи (згідно карти-схеми, а.с.17 зворот) належить до земель запасу, які не надані у власність та користування, про що зазначено в довідці Відділу Держгеокадастру у Диканському районі Полтавської області №8-1611-99.3-1258/2-16 від 07.10.2016 року (а.с.18).

Вказані обставини зафіксовано позивачем в акті №206/01-01-14/01 від 27.09.2016 року обстеження засміченої земельної ділянки.

Позивачем також встановлено, що документи, які посвідчують право користування земельною ділянкою (у тому числі проект землеустрою, рішення про надання дозволу на його розробку, рішення про виділення земельної ділянки для розміщення звалища твердих побутових відходів) у Диканської селищної ради відсутні, про що зазначено в акті №206/01-01-14 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 07.10.2016 року.

Вказані акти підписані головою Диканської селищної ради, однак ним не оскаржувались в установленому законодавстві порядку, а отже, є чинними.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані в статті 126 ЗК України. Зокрема, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою - державним актом на право постійного користування, а право оренди земельної ділянки - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок, що передбачено ст. 211 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 56 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Аналогічні приписи щодо встановлення відповідальності за порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища та зобов'язання підприємств, установ, організацій та громадян відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України передбачені також статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Як розяснено в п.3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", у вирішенні питання про задоволення вимог щодо стягнення шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, господарським судам необхідно мати на увазі, що розмір такої шкоди визначається відповідно до розрахунку, зробленого територіальними органами інспекції Міністерства екології та природних ресурсів України або Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель Держкомзему та її територіальними підрозділами на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог представлено і судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги акт №206/01-01-14/01 обстеження засмічення земельної ділянки від 27.09.2016 року, акт №206/01-01-14 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 07.10.2016 року, якими підтверджено протиправність дій (бездіяльність) відповідача у вигляді самовільного зайняття земельної ділянки відходами, шкоду, завдану відповідачем власнику землі - державі, причинний зв'язок між протиправною діями та шкодою.

Отже, факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 4,2440 га під несанкціоноване розміщення відходів підтверджується:

-актом №206/01-01-14/01 обстеження засмічення земельної ділянки від 27.09.2016 року;

-актом №206/01-01-14 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 07.10.2016 року;

-постановою Київського районного суду м.Полтави від 24.02.2017 року у справі №552/6008/16-а, якою скасовано постанову №28-05-09-24 державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Полтавській області про накладення на голову Диканської селищної ради адміністративного стягнення, оскільки вказана постанова суду не спростовує факт вчинення відповідачем порушення, встановленого актами №206/01-01-14/01 від 27.09.2016 року та №206/01-01-14 від 07.10.2017 року.

Задовольняючи адміністративний позов частково, Київський районний суд м.Полтави скасував постанову державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища про накладення на ОСОБА_1 штрафу з огляду на наявність кримінального провадження та вимог ст.61 Конституції України щодо неможливості притягнення однієї особи двічі за одне й те ж правопорушення.

Разом із тим, Київський районний суд м.Полтави відмовив голові Диканської селищної ради ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про закриття адміністративного провадження та про визнання дій інспектора з охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_2 протиправними, оскільки останній здійснив перевірку в межах своїх повноважень, на законній підставі - ухвали слідчого судді.

За таких обставин, посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність доказів протиправної поведінки відповідача є необгрунтованими.

Як зазначає відповідач, до 2002 року субєктом утримання полігону твердих побутових відходів був Районний комбінат комунальних підприємств, однак позивачем не зясовано розмір заподіяної ним шкоди.

Судова колегія приймає до уваги, що Диканська селищна рада є власником Паспорту місць видалення відходів №26 від 29.04.2004 року та надає послуги зі складування відходів на території місць видалення відходів.

Вказані обставини відображені в акті №206/01-01-14 від 07.10.2016 року та не заперечуються відповідачем.

До матеріалів справи надані договори, які відповідач уклав із споживачами на надання послуг зі складування твердих побутових відходів на полігоні (а.с.64,66, 137,141).

Таким чином, саме на відповідача покладено обовязок дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері поводження з відходами під час їх складування, в тому числі щодо розміщення твердих побутових відходів на відповідному полігоні.

Однак, в результаті своєї господарської діяльності відповідач самовільно зайняв суміжну земельну ділянку для розміщення відходів.

Відповідачем в спростування доводів позивача не доведено факт зайняття спірної земельної ділянки третіми особами, а також не представлено суду доказів наявності у Диканської селищної ради правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Як вбачається з листа Диканського комбінату комунальних підприємств №192 від 31.05.2017 року (а.с.77), останнім здійснюється вивантаження твердих побутових відходів на території полігону, що знаходиться на земельній ділянці площею 3,1701 га (кадастровий номер :00:003:0031), відведеній територіальній громаді Диканської селищної ради на праві комунальної власності для цих цілей.

Доказів самовільного розміщення Диканським комбінатом комунальних підприємств на спірній земельній ділянці відходів відповідачем суду не представлено.

Позивачем здійснено розрахунок розміру шкоди відповідно до Методики визначення розміру заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покрову (родючого шару грунту) без спеціального дозволу», затвердженої постановою КМУ від 25.07.2007 року №963.

Відповідно до вказаного розрахунку, розмір шкоди становить 6805,85 грн.

Позивачем направлено відповідачу претензію №141/02-08 від 08.11.2016 року на вказану суму, яка відповідачем залишена без задоволення.

Враховуючи наведені вище обставини, судова колегія приходить до висновку, що позивачем доведено належними доказами факт самовільного зайняттям відповідачем спірної земельної ділянки відходами, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 6805,85 грн. обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Під час розгляду справи судом першої інстанції та під час апеляційного провадження у даній справі відповідач зазначає про відсутність повноважень у Державної екологічної інспекції у сфері здійсненні контролю за використанням і охороною земель, виявлення самовільно захоплених земельних ділянок.

Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно статті 7 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, належить додержання органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами вимог законодавства України про охорону земель.

Відповідно до п.п.2 п.3 ст.1 Положення про Державну екологічну інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017 року, основним завданням Держекоінспекції є здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства щодо охорони земель.

Згідно п.п.2.б п.4 вказаного Положення, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань дійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону земель.

Відповідно до статті 20-2 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням … органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади вимог законодавства про використання та охорону земель.

Пунктом 7 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» передбачено повноваження Держекоінспекції та її територіальних органів здійснювати розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок.

Крім того, наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.10.2012 року №483 (чинний на момент проведення перевірки) затверджено уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, відповідно до якого обовязковим при складанні акту є перевірка документів, що посвідчують право власності чи право користування на земельну ділянку.

Судова колегія також зазначає, що факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки відходами встановлено позивачем в ході проведення перевірки дотримання відповідачем вимог прироодоохоронного законодавства, що відповідає повноваженням позивача, які визначені вказаними вище правовими нормами.

Аналогічна правова думка стосовно наявності повноважень Державної екологічної інспекції здійснювати розрахунок розміру шкоди на підставі Методики, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, міститься в постнові Вищого господарського суду України від 11.07.2017 року у справі №918/1225/16.

Враховуючи наведене, розрахунок шкоди на підставі Методики, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, правомірно було здійснено Державною екологічною інспекцією, а доводи відповідача про відсутність повноважень у позивача на здійснення відповідних функцій в спірних земельних правовідносинах є безпідставними.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що Закон України «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності» не передбачено можливості проведення позапланових заходів, з інших підстав, ніж визначено вказаним законом. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів отримання дозволу Кабінету Міністрів України на проведення позапланового заходу. Відповідач також в апеляційній скарзі зазначає, що у прокурора відсутні повноваження призначати перевірки діяльності субєктів господарювання.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» встановлено, що надання дозволу Кабінетом Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб- підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 99 КПК України до документів як доказів у кримінальному провадженні, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати акти перевірок.

В рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000066 за фактом неналежного виконання своїх обовязків службовими особами Диканської селищної ради, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про проведення позапланової перевірки.

Ухвалою слідчого судді Диканського районного суду Полтавської області від 22.09.2016 року у справі №529/982/16-к задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на проведення позапланової перевірки.

Вказана ухвала суду є обовязковою до виконання на підставі статті 129-1 Конституції України.

На виконання вказаної ухвали, а також на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Полтавській №206/01-03 від 26.09.2016 року та направлення №206/01-01-14 від 26.09.2016 року, позивачем проведено перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства.

Таким чином, доводи апелянта про незаконне проведення перевірки позивачем є безпідставними.

Посилання відповідача про відсутність у прокурора права на призначення перевірки не можуть бути прийняті судом, оскільки у даному випадку перевірка проводилась на підставі ухвали слідчого судді, яка є обовязковою для виконання.

Дії позивача з проведення обстеження спірних земельних ділянок, за наслідками якого були складені акт обстеження засмічення земельної ділянки №206/01-01-14/01 від 27.09.2016 року та акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №206/01-01-14 від 07.10.2016 року, не були визнані в установленому порядку протиправними.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем вказаних актів.

Враховуючи наведене, доводи апелянта є безпідставними.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків господарського суду Полтавської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2017 року у справі №917/545/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 20.09.2017 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.