ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 909/911/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Селіваненка В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиРегіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 р.
у справі№909/911/16
господарського судуміста Києва
за позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області
доДержавного підприємства "Документ"
третя особаІвано-Франківський міський відділ УМВС України по Івано-Франківській області
простягнення суми

за участю представників від:
позивачаГрицькової І.О. (дов. від 24.10.16),
відповідачаНикитенко Т.В. (дов. від 27.03.17,
третьої особине з'явилися, були належно повідомлені,

В С Т А Н О В И В :

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області (далі - позивач) звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства "Документ" (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківський міський відділ УМВС України по Івано-Франківській області (далі - третя особа) про стягнення 48 092,28 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.04.2017 р. (суддя Грєхова О.А.), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 р. (судді: Сулім В.В., Станік С.Р., Майданевич А.Г.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою та рішенням судів попередніх інстанцій, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову, рішення господарських судів скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач надав відзив, у якому просив судові акти залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 17.10.2013 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області (орендодавець), Державним підприємством "Документ" (орендар) та Івано-Франківським міським відділом УМВС України в Івано-Франківській області (балансоутримувач) було укладено договір оренди державного майна № 27/13 (далі - договір), відповідно до умов якого, орендодавець за участю балансоутримувача передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно - частину приміщення 1 поверху загальною площею 103,36 кв. м. (згідно техпаспорта - кабінети: № 10 - 6,7 кв. м., № 12 - 2,6 кв. м. № 13 - 46,2 кв. м., № 17 - 14,6 кв. м., частина каб. №18 - 33,26 кв. м.) в адмінбудівлі, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гнатюка Академіка, буд. 29, та перебуває на балансі Івано-Франківського міського відділу УМВС України в Івано-Франківській області, вартість якого згідно висновку про вартість, виконаного станом на 31.07.2013 рокустановить 631840,00 грн без ПДВ.

За умовами п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно - частину приміщення 1 поверху загальною площею 103,36 кв. м. (згідно техпаспорта - кабінети: № 10 - 6,7 кв. м., № 12 - 2,6 кв. м.. № 13 - 46,2 кв. м., № 17 - 14,6 кв. м., частина каб. №18 - 33,26 кв. м.) в адмінбудівлі, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гнатюка Академіка, буд. 29, та перебуває на балансі Івано-Франківського міського відділу УМВС України в Івано-Франківській області, вартість якого згідно висновку про вартість, виконаного станом на 31.07.2013 року становить 631 840 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 2.1 договору вступ орендаря у користування майном, зазначеним у п. 1.1 договору, настає одночасно з підписанням сторонами договору та акта приймання-передачі вказаного майна.

Відповідно до п. 11.1 договору, останній укладено строком на 2 роки 264 дні, що діє з 17.10.2013 р. по 06.07.2016 р. включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір підлягає продовженню на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору та при наявності дозволу повноваженого органу управління. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору оренди (п. 11.6 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2016 р. сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору оренди, відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди продовжити дію договору оренди по 07.06.2019 р.

Згідно п. 2 зазначеного договору про внесення змін та доповнень від 22.07.2016 року, орендар зобов'язується в 5-ти денний термін від дати укладення цього договору звернутися до орендодавця з приводу внесення змін до договору оренди щодо збільшення орендованої площі на 11 кв.м. (частина коридору - №14 згідно технічного паспорта).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, головним спеціалістом сектору контролю, аудиту та правової роботи регіонального відділення ФДМУ, спільно з представником балансоутримувача - спеціалістом СФЗБО Івано-Франківського міського відділу УМВС України в Івано-Франківській області, та орендарем - головним бухгалтером Івано-Франківської філії державного підприємства "Документ", було проведено обстеження майна переданого оренду, за наслідками якого складено акт обстеження державного майн - частини нежитлового приміщення загальною площею 103,36 кв.м., яка передана в оренду згідно Договору оренди № 27/13 від 17.10.2013 р. знаходиться за адресою: вул. Академіка Гнатюка, 29, в м. Івано-Франківськ та перебуває на балансі Івано-Франківського міського відділу УМВС України в Івано-Франківській області від 11.07.2016 р., відповідно до якого, в ході обстеження станом на 11.07.2016 р. встановлено, що орендоване майно використовується орендарем відповідно до цільового призначення зазначеного у договорі оренди, а саме: на площі 103,36 кв.м. розміщена Івано-Франківська філія державного підприємства "Документ". Крім того, орендарем додатково використовується частина коридору № 14 площею приблизно 11,00 кв.м. Орендовані приміщення перебувають в належному стані. Орендар дотримується правил експлуатації інженерних мереж, санітарії та пожежної безпеки - в приміщенні є в наявності та працю є система пожежної сигналізації, також в наявності вогнегасники. Орендарем за власний рахунок проведені ремонті роботи (побілка стін та ремонт туалету).

Регіональне відділення, листами №11-08-01525 від 20.07.2016 р. та №11-05-01551 від 22.07.2016 р., повідомило відповідача про результати проведеної перевірки і запропонувало в місячний термін сплатити кошти за додаткове використання державного майна в сумі 48092,28 грн., шляхом сплати 50% у розмірі 24 046,14 грн. до державного бюджету - та 50% у розмірі 24046,14 грн. - балансоутримувачу .

В свою чергу, Державне підприємство "Документ", листом за № 2/8-372 від 17.08.2016 р. повідомило, що орендар ніколи не використовував та в майбутньому не планує використовувати дану площу і відповідно зазначена сума не підлягає сплаті.

Позивач звертаючись до суду, вимоги вмотивував тим, що за результатами проведеної головним спеціалістом сектору контролю, аудиту та правової роботи регіонального відділення ФДМУ та головним бухгалтером Івано-Франківської філії Державного підприємства "Документ" перевірки, було складено Акт обстеження від 11.07.2016 р., відповідно до якого було встановлено, що орендарем, який орендарем додатково використовується частина коридору № 14 площею 11,0 кв.м. з 23,0 кв.м. загальної площі коридору.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сторонами не укладалось будь-яких змін до договору в частині узгодження передання в оренду частини коридору № 14 площею 11,0 кв.м. та відповідно узгодження зміни розміру орендної плати.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту ст. 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 773 Цивільного кодексу України, наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

У відповідності до ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Статтею 284 Господарського кодексу України визначено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотною умовою договору оренди є, зокрема об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) та орендна плата з урахуванням її індексації.

Орендна плата, як істотна умова договору оренди, за розміром, формою та порядком її сплати визначається статтями 19, 20 цього Закону.

За умовами ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

В свою чергу, як вбачається з умов договору оренди, сторонами було погоджено таку істотну умову договору оренди, як предмет оренди та орендна плата.

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата визначена на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 р. зі змінами та доповненнями, і за базовий місяць оренди - вересень 2013 року становить 9 411,26 грн. без ПДВ орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень 2013 року) на індекс інфляції за жовтень 2013 року, з врахуванням добової орендної плати. Нарахування ПДВ на суму орендної плати та його сплата здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 та 3.3 договору орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий (травень 2010) місяць - 12 596,70 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди - листопад 2010 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць та індекси інфляції за червень - жовтень 2010 року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно п. 3.4 договору, орендна плата визначена перераховується орендарем щомісяця, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем і спрямовується:

- 50 відсотків до державного бюджету;

- 50 відсотків - балансоутримувачу.

Згідно з ч. 2 ст. 284 Господарського кодексу України умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.

Таким чином, як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, сторонами договору оренди було узгоджено об'єкт оренди та розмір орендної плати з визначенням її у сумах на місяць та з встановленням порядку подальшого обчислення її розміру за наступні періоди шляхом корегування на індекс інфляції за попередній місяць.

Відповідно до ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Однак, в матеріалах справи наявний Акт приймання-передачі державного майна від 17.10.2013 р., відповідно до якого, орендар прийняв у строкове платне користування державне майно - частину приміщення 1 поверху загальною площею 103,36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гнатюка Академіка, буд. 29, в свою чергу Акту приймання-передачі частини коридору № 14 площею 11,0 кв.м. матеріали справи не містять.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одержання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Так, згідно з п. 2 Договору про внесення змін та доповнень від 22.07.2016 р., орендар зобов'язувався в 5-ти денний термін від дати укладення цього договору звернутися до орендодавця з приводу внесення змін до договору оренди щодо збільшення орендованої площі на 11 кв.м. (частина коридору - №14 згідно технічного паспорта).

Однак, як правильно встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, сторонами не укладалось будь-яких змін до договору в частині узгодження передання в оренду частини коридору № 14 площею 11,0 кв.м. та відповідно узгодження зміни розміру орендної плати.

В свою чергу, відповідно до ч. 4-5 ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що позивач звертався до суду з позовом про спонукання відповідача про внесення змін до договору в частині додаткового передання в оренду частину коридору № 14 площею 11,0 кв.м. та відповідно зміни розміру орендної плати ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не подано.

Таким чином, Вищий господарський суд України погоджується з висновком судів, що орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату за користування орендованим майном лише в межах площі переданого в оренду за договором майна та прийнятого по акту приймання-передачі.

З огляду на викладене та враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення сума орендної плати в розмірі 48 092,28 грн. за додаткове використання частини коридору №14 площею 11,0 кв.м. не базується на умовах укладеного між сторонами договору оренди та нормах чинного законодавства України, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому її слід залишити без змін, таку як ухвалену при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2017 р. у справі № 909/911/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді І.В. Вовк

В.П. Селіваненко