ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 вересня 2017 р. Справа № 902/666/17

Господарський суд Вінницької області в складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Павловій Т.С., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир", с.Слобода-Межирівська Жмеринського району Вінницької області

про стягнення 169059,28 грн згідно договору фінансового лізингу

за участю представника позивача ОСОБА_1, довіреність № б/н від 12.01.17, паспорт серії НЕ 780703 виданий Канівським РС УДМС України в Черкаській обл. 28.07.2016;

представник відповідача в судове засідання не з'явився

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" 169059,28 грн заборгованості, що виникла внаслідок невиконання останнім умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу №00011334 від 25.08.2015, з яких: 133236,08 грн - борг "зі сплати платежів за фактичний час користування" та 35823,20 грн збитків.

Ухвалою суду від 10.07.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/666/17.

Розгляд справи неодноразово відкладався, з огляду на неявку в судове засідання представника відповідача та неподанням сторонами витребуваних судом доказів необхідних для розгляду даної справи по суті, востаннє ухвалою суду від 14.09.2017 розгляд справи відкладено до 22.09.2017.

Ухвала направлена учасникам судового процесу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень, що підтверджується відбитком штемпеля канцелярії суду від 18.09.2017 за №8998-8999.

На визначену судом дату (22.09.2017) в судове засідання з'явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні (повторно) не скористався, хоча про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема телефонограмою суду №902/666/17/1717/17 від 19.09.2017, прийнятою директор СТОВ "Мир" ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення представника відповідача належним чином про час та місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в дане судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25.08.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - лізингодавець, позивач) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мир" (далі-лізингоодержувач, відповідач) було укладено договір фінансового лізингу №00011334 (надалі - договір) (а.с.14-15), разом з додатками до нього, серед яких загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі - Загальні умови) та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), які є невід'ємними частинами договору лізингу.

В розділі 1 загальних умов зазначено, що ці загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі разом із договором про фінансовий лізинг спільно іменуються як "Контракт"), а також графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування) як додаток до контракту, що є невід'ємною його частиною, та інші додатки, що є невід'ємними його частинами, являють собою угоду між сторонами, щодо придбання ТОВ "Порше Лізинг Україна", а також передачі об'єкту лізингу лізингоодержувачу (у відповідності до визначених у цьому Контракті значень вищезгаданих термінів).

Відповідності до п.п. 3.2, 3.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі за текстом - умови лізингу) лізингодавець придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на Об'єкт Лізингу) та передає його лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу, згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього контракту, а лізингоодержувач користується об'єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями українського законодавства та забезпечує експлуатацію об'єкта лізингу у відповідності до цього Контракту.

Об'єктом лізингу, згідно з п.3.1. Загальних умов, є транспортний засіб, зазначений у Контракті. Детальна характеристика (індивідуалізація) Об'єкту лізингу визначена сторонами в договорі лізингу, відповідно до якої ним є транспортний засіб типу VW Новий Passat Highline 1.8 TSI БМТ, 2015 року виробництва, шасі №WVWZZZ3CZFE475594, двигун №CJS 102238 (далі - об'єкт лізингу).

В договорі лізингу сторони визначили умови лізингу, серед яких:

- вартість об'єкту лізингу: еквівалент 45639,04 доларів США (1012000,07 грн);

- авансовий платіж: еквівалент 13691,71 доларів США;

- обсяг фінансування: еквівалент 31947,33 доларів США;

- кількість лізингових платежів: 60;

- строк лізингу (місяців): 60;

- щомісячний лізинговий платіж: еквівалент 943,53 доларів США;

- адміністративний платіж: еквівалент 681,59 доларів США.

Відповідно до п.4.4 умов лізингу лізингоодержувач покриває всі витрати, понесені в результаті експлуатації об'єкта лізингу, включаючи, окрім іншого, витрати, що можуть бути понесені внаслідок дотримання обґрунтованих вимог лізингодавця щодо експлуатації та/або передачі об'єкта лізингу.

Пунктом 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід'ємну частину договору про фінансовий лізинг №00011334 від 25.08.2015 (а.с.16-27), визначено, що для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь лізингодавця лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракт (а.с.28-31), та інших положень Контракту. Кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом.

Відповідно до п. 6.5 умов договору лізингу щомісячний платіж здійснюється на рахунок, зазначений лізиногодавцем, не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Відповідно до п.8.1 Загальних комерційних умов лізингоодержувач зобов'язаний негайно повідомляти Порше Лізинг Україна про будь-яку передбачувану затримку сплати платежів або прострочення, що вже відбулося. Вищезгадане повідомлення як таке не вважається підставою для подовження строку здійснення платежу.

Відповідно до п.п. 12.1., 12.2. Загальних комерційних умов строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування); строк лізингу починається з дати підписання Акта приймання-передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу.

Додатком до договору Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) сторони погодили строки та суми сплати лізингоодержувачем лізингових платежів за договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору фінансового лізингу, згідно акту прийому-передачі від 01.09.2015 (а.с.32) ТОВ "Порше Лізинг Україна" передало, а СТОВ "Мир" прийняло об'єкт лізингу, а саме - транспортний засіб типу VW Новий Passat Highline 1.8 TSI БМТ, 2015 року виробництва, шасі №WVWZZZ3CZFE475594, двигун №CJS 102238, 2015 року виробництва, реєстраційний знак НОМЕР_1, внаслідок чого у відповідача виник обов'язок сплачувати лізингові платежі.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором у вигляді порушення строку сплати щомісячних лізингових платежів позивачем надіслані нагадування про несплату: перше нагадування про несплату від 06.06.2016; друге нагадування про несплату від 16.06.2016; третє нагадування про несплату від 05.07.2016; четверте нагадування про несплату від 18.07.2016 (а.с.33-36).

Невиконання відповідачем зобов'язання стосовно вчасної сплати лізингових платежів стало підставою позовних вимог про стягнення 133236,08 грн заборгованості, нарахованої за період з січня 2017 року по червень 2017 року.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з договору та інших угод, передбачених законодавством, а також з угод, які не передбачені законом, але таких, які йому не суперечать.

Договір, укладений між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату.

Ст.292 ГК України передбачено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з п.3 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів визначається в порядку, встановленому договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК.

За ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст. 526 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу предмет лізингу.

В порушення наведених положень закону та умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором.

Як вбачається із матеріалів справи, докази повернення СТОВ "Мир" позивачу об'єкту лізингу в матеріалах справи відсутні та відповідачем під час розгляду справи надані не були.

З огляду на те, що відповідач не повернув об'єкт лізингу позивачу, суд вважає, що зазначений об'єкт продовжує перебувати в користуванні відповідача, а отже вимога про стягнення з відповідача заборгованості за час фактичного користування відповідачем об'єктом лізингу, за період з січня по червень 2017 року в розмірі - 133236,08 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 35823,20 грн збитків, які товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" повинно було зробити для відновлення свого порушеного права.

Як зазначено позивачем, збитки понесені ним внаслідок укладання договорів про надання юридичних послуг та додаткових угод до них. Мотивуючи свою вимогу, позивач посилається на те, що враховуючи факт невиконання відповідачем умов договору про фінансовий лізинг, неможливість стягнути заборгованість за договором та повернути об'єкт лізингу, який є власністю позивача, та, враховуючи спеціалізацію на ринку, позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором звернувся до спеціалізованої організації ТОВ "Тріпл Сі", ТОВ "Кредитекспрес ОСОБА_3Ел.Сі.", ТОВ "Юридична фірма ОСОБА_2" з метою надання юридично-консультаційних послуг, для вчинення виконавчого напису нотаріуса та супроводження виконавчого провадження.

У якості понесених збитків позивач зазначає витрати, які складаються з:

- 11429,23 грн оплата за юридично-консультаційні послуги ТОВ "Тріпл Сі" з повернення об'єкту лізингу відповідно до договору від 21.06.2012, що підтверджується наявним у матеріалах справи: платіжним дорученням №50033284 від 03.11.2016, рахунком-фактури №374 від 31.10.2016 та актом наданих послуг №374 від 31.10.2016;

- 8493,97 грн оплати юридичних послуг по стягненню дебіторських заборгованостей ТОВ "Кредитекспрес ОСОБА_3Ел.Сі." відповдно до договору доручення від 12.06.2012, що підтверджується наявним у матеріалах справи: рахунком на оплату №СФ-0000023 від 31.01.2017, актом приймання-передачі від 31.01.2017, реєстром погашення заборгованості за січень 2017 та платіжне доручення №472 від 03.02.2017;

- 3900,00 грн оплати за вчинення приватним нотаріусом ОСОБА_4 виконавчого напису, що підтверджується наявним у матеріалах справи: рахунком-фактури №15 від 14.03.2017 та платіжним дорученням №1253 від 16.03.2017;

- 12000,00 грн оплати юридичних послуг ТОВ "Юридична фірма ОСОБА_2", що підтверджується наявним у матеріалах справи: договором про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010, додатковою угодою №47 від 15.01.2013 до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 та додатковою угодою №206 від 10.08.2015 до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 8.2.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у випадку прострочення сплати лізингових платежів до відповідача застосовуються санкції, зокрема, компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Порше Лізинг Україна надає Лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати, проте ненадання такої документації не звільняє Лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації.

Згідно з п.8.6 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх обов'язків за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій, передбачених контрактом.

Відповідно до п. 12.10 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту позивач зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, зокрема витрат на правову допомогу.

Однак, суд наголошує на тому, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за спірним договором.

Відповідна правова позиція викладена в Оглядовому листі ВГСУ від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

При цьому, суд зазначає, що у випадку звернення лізингодавця з позовом до лізингоодержувача та відмови суду у задоволенні позовних вимог, в тому числі у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, сам факт надання юридичних послуг лізингодавцю не може бути підставою для стягнення таких витрат на юридичну допомогу з лізингоодержувача.

Тому, незважаючи на те, що сторони передбачили у договорі конкретні види збитків, це не позбавляє позивача обов'язку довести наявність таких збитків у кожному конкретному випадку (всі елементи збитків).

Отже, отримання позивачем юридичних послуг не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти її інтереси, є правом такої особи.

Таким чином, витрати на оплату юридичних послуг та послуг нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису та супроводження виконавчого провадження, які включені позивачем до складу прямих збитків (збитків, завданих у зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором) не відповідають вимогам ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України, тому вимога позивача про стягнення збитків у розмірі 35823,20 грн є безпідставною та необґрунтованою, а відтак суд відмовляє в її задоволенні.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ Порше Лізинг Україна підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, з урахуванням положень ч.2 ст. 49 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2535,89 грн підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 1998,54 грн.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" (23123 Вінницька область, Жмеринський район, с.Слобода-Межирівська, вул.Центральна, 1а, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м.Київ, ОСОБА_5, 1В, офіс В, ) 133236,08 грн плати за час користування об'єктом лізингу та 1998,54 грн судового збору.

3. В частині стягнення 35823,20 грн збитків - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Повне рішення складено 28 вересня 2017 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу - СТОВ "Мир" (23123 Вінницька обл., Жмеринський район, с.Слобода-Межирівська, вул.Центральна, 1а).