КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа№ 911/1004/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_2 особисто

від позивача: ОСОБА_3 - довіреність №635 від 31.05.2017р.

відповідач: не з'явився

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2017р.

у справі № 911/1004/17 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 7 565,92 грн.

В судовому засіданні 13.09.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 5164,84 грн. основного боргу, 154,63 грн. 3% річних, 673,30 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2016р. по березень 2017р. та 1573,15 грн. пені за період з 01.04.2016р. по 31.03.2017р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.06.2017р. у справі №911/1004/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

На думку апелянта укладений між сторонами договір виконується, заборгованість існує, а тому відсутні підстави для відмови в позові.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 22.06.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 12.07.2017р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, згідно ст.69 ГПК України строк розгляду справи продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 13.09.2017р.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.09.2017р. підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просили оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Відповідач та її представник в судове засідання апеляційної інстанції 13.09.2017р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, причини їх неявки суду не відомі.

Оскільки їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність інших учасників апеляційного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.

До позовної заяви позивачем в якості доказу наявності між сторонами договірних зобов'язань наданий договір поставки без номеру та без дати складання, без дат підписання сторонами (а.с. 9), відповідно до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (Продавець) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_4(Покупець) домовились про співробітництво в процесі реалізації і всестороннього просування на ринку товарів, поставлених по цьому договору (пункт 1.1), Продавець зобов'язався передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити його на умовах цього Договору. (пункт 1.2), асортимент товару, його ціна і кількість погоджуються сторонами в накладних, які мають силу протоколу погодження ціни (пункт 1.3).

Відповідно до пунктів 2.4. та 2.5. Договору датою поставки товару вважається дата підписання представником Покупця накладної на поставку товару. При прийомці товару Покупцем, особи, які приймають товар від імені Покупця повинні мати необхідні повноваження на такі дії, контроль за оформленням документів, що підтверджують повноваження представників Покупця покладається на Покупця.

Згідно пунктів 3.1., 3.2 та 3.3. Договору оплата здійснюється Покупцем в українських гривнях шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, або іншим способом, який не суперечить чинному законодавству України. Оплата здійснюється протягом 7 календарних днів з моменту отримання товару. Підставою для оплати являється накладна на поставку товару.

У пункті 3.4. Договору вказано, що в разі невиконання Покупцем обов'язків по оплаті отриманого товару, згідно пункту 3.2., а також порушення строку, передбаченого пунктом 2.5. даного Договору, Продавець має право стягнути з Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми, яка підлягала до сплати за кожен день прострочення. При цьому оплата пені не звільняє Покупця від виконання договірних зобов'язань і від здійснення остаточної оплати за поставлений товар.

Згідно пунктів 5.5, 5.9 даний договір укладений сторонами на невизначений термін. Кожна зі сторін має право розірвати договір з попередженням іншої сторони за один місяць за умови здійснення остаточних розрахунків. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору він поставив відповідачу товар на загальну суму 5 164,84 грн. згідно видаткової накладної №890 від 18.03.2016р.

16.02.2017р. позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість за товар, поставлений згідно видаткової накладної №890 від 18.03.2016р.

За твердженнями позивача, ФОП ОСОБА_4 відповіді на претензію не надала, свої зобов'язання за договором поставки в частині оплати товару належним чином не виконала, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Договором, відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частинами другою, третьою, сьомою статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо сторони у передбаченому законом порядку та формі досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними умовами є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, протягом якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Статтею 640 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до приписів частини першої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно частини восьмої статті 181 цього Кодексу у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Оскільки наданий позивачем договір поставки між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 не містить ні дати його складання, ні дати підписання його сторонами, відповідно інформація щодо моменту досягнення сторонами згоди щодо усіх його істотних умов відсутня.

Даний договір не містить такої обов'язкової визначеної законом істотної умови як строк його дії, у зв'язку з чим місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що наданий позивачем договір між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 є неукладеним, відповідно не приймається як належний доказ у справі на підтвердження договірних відносин.

В той же час, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні позову з підстав відсутності доказів підпису спірної накладної зі сторони відповідача або уповноваженої особи та відсутності доказів передачі товару відповідачеві.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, видаткова накладна №890 від 18.03.2016р., на яку посилається позивач як на доказ передачі товару відповідачеві на суму 5 164, 84 грн., є господарським договором, який укладений у спрощений спосіб.

З накладної вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 5 164, 84 грн. без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки.

Вищезазначена видаткова накладна оформлена відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку» затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995р. №88 щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа(форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції належними доказами не спростовано отримання товару від позивача за спірною накладною, а останнім надано суду акт звірки взаємних розрахунків за період з 31.03.2016р. по 01.04.2017р., підписаний сторонами у справі, з якого вбачається визнання відповідачем заборгованості за спірною накладною на суму 5164, 84 грн., останній приймається колегією суддів як доказ у справі у відповідності до ст.101 ГПК України.

Крім того, з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» вбачається, що відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 28.02.2012р. № 5002-8/481-2011 та від 21.04.2011р. № 9/252-10.

Отже, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті товару за зазначеною накладною на момент звернення позивача з позовом до суду настав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар за накладною у розмірі 5164, 84 грн. обґрунтованими, доведеними позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем зобов'язання щодо оплати товару, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 154,63 грн. 3% річних, 673,30 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2016р. по березень 2017р. та 1573,15 грн. пені за період з 01.04.201р. по 31.03.2017р.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, як це передбачено статтею 218 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як зазначено в статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки наданий позивачем договір між ним та ФОП ОСОБА_4 не містить дати його підписання та такої обов'язкової визначеної законом істотної умови як строк його дії, відповідно він є неукладеним, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 1573,15 грн. пені, нарахованої за період з 01.04.2016р. по 31.03.2017р. у відповідності до п.3.4 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу 5 164, 84 грн., враховуючи заявлений позивачем період, з 01.04.2016р. по 01.03.2017р., дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в розмірі 673, 30 грн. (у розмірі заявленому позивачем), про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню у розмірі 141, 89 грн., а тому в іншій частині вимог щодо стягнення 3% річних слід відмовити.

Місцевий господарський суд не з'ясував всі істотні обставини справи та не звернув уваги на вказані норми чинного законодавства, а тому без належних правових підстав відмовив повністю у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2017р. у справі № 911/1004/17 підлягає частковому скасуванню у відповідності до п.2 ч.1 ст.103 ГПК України з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до ст. 49 ГПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2017р. у справі № 911/1004/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2017р. у справі №911/1004/17 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 5 164, 84 грн. основного боргу, 673,30 грн. інфляційних втрат, 141, 89 грн. 3% річних, 1 264, 64 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити».

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 1 391, 10 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

5. Матеріали справи №911/1004/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко