ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа № 922/1987/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.2612Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 11.08.2017р. у справі

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська АЕС" м. Южноукраїнськ

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Укрспецсервіс", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, державне підприємство Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція", м. Южноукраїнськ Миколаївської області звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс" пеню в розмірі 14490,00 грн. за порушення терміну постачання товару, штрафу в розмірі 7350,00 грн. за прострочення постачання понад 30 календарних днів.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що 26 серпня 2016 року між ним як покупцем та відповідачем як постачальником було укладено договір на постачання товару № 53-123-11-16-02690.

Позивач вказує, що згідно умов цього договору, постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов'язання прийняти і сплатити листи зі сталі у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1.

Згідно пункту 2.1. договору на постачання товару від 26 серпня 2016 року загальна вартість товару складає: разом 87500,00 грн., крім того ПДВ 20%: 17500,00 грн. (всього 105000,00 грн.).

Позивач відзначає, що сторони в договорі визначили термін постачання по 31 грудня 2016 року.

Позивач вважає, що відповідачем не було виконано умови договору на постачання товару від 26 серпня 2016 року у повному обсязі та не поставлено продукцію на загальну суму 105 000,00 грн. в строк до 31 грудня 2016 року.

Позивач відзначає, що договором передбачена відповідальність відповідача за порушення термінів постачання у розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару, а у разі прострочення понад 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Позивач зазначає, що строк прострочення постачання товару на суму 105 000,00 грн. станом на 18 квітня 2017 року складає 138 днів.

Отже, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому пеню у розмірі 14490,00 грн. та штраф у розмірі 7% за прострочення поставки продукції понад 30 днів у розмірі 7350,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.08.2017р. у справі №922/1987/17 (суддя Мамалуй О.О.) у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив про те, що договірні зобовязання спірним договором для відповідача не виникли, оскільки останній не був обізнаний про факт та дату реєстрації договору №53-123-11-16-02690 від 26 серпня 2016 року, він (згідно пунктів 12.1. та 12.2 цього договору), не був обізнаний і про факт його укладання та набрання чинності договором.

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська АЕС" з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.08.2017р. у справі №922/1987/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що інформація про факт укладення договору 26.08.2016 року є загальновідомою та не потребує доказуванню відповідно до положень статті 10 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому позивач вважає вищевикладені висновки місцевого господарського суду, покладені в основу рішення про відмову у задоволенні позовних вимог - невірними.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач посилається на положення пункту 12.1 вищевказаного договору, відповідно до якого цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом". Відповідач вказує, що йому не відомо про факт та дату такої реєстрації, отже, вважає, що у нього не виникло договірних зобовязань за вказаним договором.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

В матеріалах справи міститься договір на постачання товару №53-123-11-16-02690 від 26 серпня 2016 року. Сторонами цього договору зазначені державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі директора відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (покупець) та товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Укрспецсервіс" (постачальник).

В пункті 1.1. вказаного договору зазначено, що постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов'язання прийняти і сплатити листи зі сталі у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (додаток до договору № 1), що є невід'ємною частиною цього договору.

В пункті 2.1. вказаного договору зазначено, що загальна вартість товару складає: разом 87500,00 грн., крім того ПДВ 20%: 17500,00 грн. (всього 105000,00 грн.) Згідно пункту 2.2. договору, оплата відбувається на протязі 45 днів після постачання товару.

В пункті 3.1. вказаного договору зазначено, що постачання здійснюється з 29.08.2016р. по 31.12.2016р. Термін постачання може бути змінений за погодженням сторін.

Пунктом 4.1. вищевказаного договору передбачена відповідальність постачальника за порушення термінів постачання у розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару, а у разі прострочення понад 30 днів, останній зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Згідно пункту 4.4. вищевказаного договору у разі односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов'язань по договору, постачальник зобов'язаний сплатити покупцю штраф в розмірі 20% від суми договору, який складає суму у розмірі 21 000,00 грн.

Постачання товару за цим договором відповідачем не здійснювалося, цей факт сторонами не заперечується, отже, дана обставина, відповідно до положень ст. 35 ГПК України, визнається колегією суддів такою, що може не доказуватися.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

В розділі 12 вищезазначеного договору на постачання товару №53-123-11-16-02690 від 26 серпня 2016 року., що має назву «Термін дії договору», зазначено (пункт 12.1), що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом". В пункті 12.2 договору вказано, що дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 12.1.

Отже, як вірно звертає увагу місцевий господарський суд, сторони, узгоджуючи таку істотну умову договору, як строк його дії, домовилися, що початок дії цього договору (момент його укладання, момент набрання чинності) пов'язаний з певною подією реєстрацією договору в ДП "НАЕК "Енергоатом". Саме з моменту настання дати такої реєстрації договір породжує для сторін правові наслідки наділяє їх певним обсягом прав та обовязків. Обидві сторони договору, для того щоб розпочати його виконувати, мають бути обізнані про факт та дату настання цієї події - реєстрації договору в ДП "НАЕК "Енергоатом".

Договір №53-123-11-16-02690, копія якого надана позивачем до справи, підписаний генеральним директором відокремленого підрозділу ДП НАЕК «Енергоатом» "Южно-Українська атомна електрична станція" і скріплений печаткою саме відокремленого підрозділу. Ніяких позначок про факт реєстрації договору саме в ДП НАЕК «Енергоатом» та про дату такої реєстрації договір не містить.

Матеріалами справи підтверджено, що 21 вересня 2016 року відповідачем на адресу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" через "Укрпошту" було направлено запит № 16/09-19 від 19 вересня 2016 року щодо реєстрації договорів (№53-123-11-16-02690 від 26 серпня 2016 року, № 53-123-11-16-02688 від 25 серпня 2016 року, № 53-123-11-16-02673 від 18 серпня 2016 року), який отримано позивачем 27 вересня 2016 року, що підтверджується копією поштового повідомлення, яка надана відповідачем до матеріалів справи.

Доказів надання будь-яких відповідей на запит відповідача № 16/09-19 від 19 вересня 2016 року позивачем до справи не надано.

Відповідач надав до матеріалів справи копію листа, та роздруківку сторінки електронної поштової скриньки, які свідчать про те, що 17 лютого 2017 року відповідачем на електронну адресу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" направлено запит щодо реєстрації договорів.

Доказів надання будь-яких відповідей на запит відповідача, надісланий електронною поштою 17 лютого 2017 року, позивачем до справи не надано.

Позивач у письмових поясненнях вказує, що договір було зареєстровано в ДП НАЕК «Енергоатом» на підставі Положення про порядок укладання та ведення договорів (контрактів) ПЛ-Д.0.04.066-14, відповідно до п.6.1.12 якого реєстраційний номер договору присвоюється автоматично. Однак, як вірно зазначає місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні - один факт наявності номеру договору 53-123-11-16-02690 ніяк не свідчить ані про факт його реєстрації, ані про факт його реєстрації саме в ДП НАЕК «Енергоатом» (враховуючи те, що договір підписано директором структурного підрозділу та скріплено печаткою лише структурного підрозділу), ні про дату такої реєстрації.

Крім того, позивачем не доведено, що він якимось чином повідомив відповідача про реєстрацію договору ДП НАЕК «Енергоатом» та дату настання цієї події, між тим, саме з цього моменту у позивача мають виникати договірні зобовязання.

За таких підстав, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки відповідач не був обізнаний про факт та дату реєстрації договору №53-123-11-16-02690 від 26 серпня 2016 року, він (згідно пунктів 12.1. та 12.2 цього договору), не був обізнаний і про факт його укладання та набрання чинності. Отже, договірні зобовязання за цим договором для відповідача не виникли, тому він не може нести відповідальність за їх порушення, а тому - вимоги позивача є необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач зазначає, що інформація про факт укладення 26.08.2016 року договору, відповідно до положень статті 10 Закону України "Про публічні закупівлі", є загальновідомою та непотребуєє доказуванню, а тому - позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так, відповідно до вимог частини 1 статті 10 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, зокрема, договір про закупівлю - протягом двох днів з дня його укладення.

З огляду на викладене, оскільки позивачем на виконання вказаної норми права опубліковано інформацію про спірний договір на сайті prozorro.gov.ua та зазначено дату його укладення - 26.08.2016 року, останні й вважає, що саме цей день і є днем укладення та набранням чинності спірним договором поставки.

З такими доводами відповідача колегія суддів погодитись не може, оскільки вони побудовані на невірній оцінці позивачем обставин спору, а саме - невірно встановлено, які обставини є причинами подій, а які обставини - наслідками.

По-перше, Закон України "Про публічні закупівлі" установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади, а його метою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції, про що зазначено в преамбулі Закону, відносини щодо договорів регулюються розділом ІІ "Загальні положення про договір" Цивільного кодексу України.

По-друге, оприлюднення договору на сайті prozorro.gov.ua є наслідком укладення такого договору та виконання вимог частини 1 статті 10 Закону України "Про публічні торги", а не навпаки, як стверджує позивача - укладення є наслідком оприлюднення.

Сторонами в пунктах 12.1 та 12.2 чітко встановлено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП "НАЕК" "Енергоатом", а дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 договору.

За викладеного, колегія суддів зазначає про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході перегляду справи господарським апеляційним судом.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.08.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.09.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.