ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.09.2017 Справа № 904/7586/17

За позовом Комунальної установи "Адміністративне управління Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Пік-А", м. Дніпро

про стягнення 7747,20 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 2 від 20.04.2017;

від відповідача: директор ОСОБА_2, наказ № 21-ок від 08.08.2013.

від третьої особи: головний спеціаліст - юрисконсульт ОСОБА_3, довіреність № 108/25/17 від 01.08.2017

СУТЬ СПОРУ

Комунальна установа "Адміністративне управління Дніпропетровської обласної ради" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Пік-А" (далі - відповідач), у якому заявив вимогу про стягнення зайво сплачених коштів у сумі 7747,20 грн за договором № 27/2012 від 28.02.2012, внаслідок завишення вартості ремонтних робіт.

06.09.2017 позивач подав клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача: Дніпропетровську філію Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція" та ОСОБА_4 офісу Державної аудиторської служби України, вирішення питання з якого було відкладено судом до наступного судового засідання.

Відповідач проти позову заперечив, вважає його необгрунтованим з підстав, про які йдеться у відзиві на позовну заяву від 05.09.2017.

На підставі ст. 77 ГПК України у засіданні було оголошено перерву з 07.09.2017 до 19.09.2017.

Позивач у судовому засіданні 19.09.2017 повністю підтримав заявлене 06.09.2017 клопотання про залучення третіх осіб.

Ухвалою суду від 19.09.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_4 офісу Державної аудиторської служби України та визнано відсутність підстав для залучення до участі у справі Дніпропетровської філії Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція" у якості третьої особи, оскільки рішення по справі жодним чином не вплине на її права та обов'язки.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2012 року між Комунальною установою "Адміністративне управління Дніпропетровської обласної ради" та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством "Пік-А" було укладено договір № 27/2012 на виконання робіт по реставрації головного та бокових фасадів адміністративної будівлі за адресою: проспект

Кірова, 2, м. Дніпропетровськ,

Відповідно до умов договору замовник доручає, а підрядник виконує реставраційні роботи по об'єкту згідно ДБН Д. 1.1 -1-2000, якість яких повинна відповідати умовам технічних документів (проектної документації). Вартість виконаних робіт за договором визначено актами виконаних робіт форми КБ-2в, згідно яких Сторонами було проведено розрахунки в повному обсязі.

Зобов'язання по виготовленню кошторисної документації робочого проекту по вищезазначеному об'єкту було покладено на Дніпровську філію Державного підприємства Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція".

Під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2013 по 30.06.2016 Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області (на теперішній час - ОСОБА_4 офіс Держаудитслужби), проведено перевірку правильності складання актів форми №КБ-2в з реставрації головного та бокових фасадів об'єкта та встановлено завищення нормативних витрат в акті форми №КБ-2в за серпень 2013 №5, а саме:

- Гідроізоляції Коstеr Ваusclaemme сер. РеКH С111 -220-3 на 254.4 кг;

- Шпаклівки Сараlith Fаssаdеn- Finespachtel t=2мм РеКН С 111-1647-19 на 17,12 кг;

- Грунтівки Duра Grund Сараrоl РеКН С 111 -34-29-5 на 13.58 кг;

- Шпаклівки Кlubе und Sрасhtеl massa 190 (gгаu) t=2,5 мм РеКН С 111-1647-19 на

368,55 кг.

В акті перевірки зазначено про порушення п. 1.4.1, п. 1.4.2 ДБН Д. 1.1-1-2000, згідно з якими система ціноутворення в будівництві базується на нормативно-розрахункових показниках, якими є ресурсні елементні кошторисні норми. На підставі цих норм і поточних цін на трудові та матеріально-технічні ресурси визначаються прямі витрати у вартості будівництва. Також, ресурсні елементні кошторисні норми є первинними кошторисними нормативами, призначеними для визначення нормативної кількості ресурсів, необхідних для виконання різних видів будівельних, монтажних, ремонтних і реставраційних робіт, прямих витрат у вартості будівництва, а також для розроблення поточних одиничних розцінок.

В ході ревізії спеціалістами ДФІ виконано перерахунок ОСОБА_5№КБ-2в, за результатами якого було встановлено, що відповідачем було завищено вартість ремонтно-будівельних робіт на суму 7747,20 гри, що призвело до збитків, нанесених позивачу та обласному бюджету на відповідну суму.

15.05.2017 позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування зайво сплачених коштів внаслідок завищення вартості ремонтних робіт на суму 7 747,20 грн, але відповіді на претензію відповідач не надав, тому 27.07.2017 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач проти позову заперечив та вказав, що ремонтні роботи ним виконані відповідно до кошторису, який був розроблений Дніпровською філією Державного підприємства Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція".

3-я особа надала до суду письмові поясненя, у яких наполягає на тому, що про проведенні ремонтних робіт завищено їх вартість на суму 7747,20 грн і вважає позов обгрунтованим.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Факт виконання сторонами умов договорів на виконання ремонтних робіт, які за своєю суттю є договорами будівельного підряду, підтверджений матеріалами справи та сторонами не оспорений.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зміни умов договору щодо ціни договору, звернення замовника до виконавця із будь-якими претензіями стосовно вартості наданих послуг, тощо.

При цьому, позивач не заперечує, що відповідач своєчасно та належним чином виконав роботи за договором, що не перевищує обумовлену сторонами ціну договору.

Крім того, судом встановлено, що під час виконання робіт замовником було підписано акти виконаних будівельних робіт форми КБ-2в з зазначенням вартості виконаних робіт, а отже ці роботи було фактично прийнято в повному обсязі. На даний час зі сторони позивача зазначені акти не оспорювались та не визнавались судом недійсними.

Обґрунтовуючи свої доводи, позивач зазначав, що через неправомірне завищення вартості робіт, що було виявлено під час здійснення ревізії Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати збитки позивачу в розмірі 7747,20 грн.

Згідно акту Державної фінансової інспекції України № 08-20/28 від 05.10.2016, зазначеною ревізією було виявлено ряд порушень, що, на думку позивача, призвели до понесення збитків державному бюджету.

Питання стягнення збитків у господарській діяльності врегульовано ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частина перша статті 225 Господарського кодексу України передбачає, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Враховуючи положення ст. 224 Господарського кодексу України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обовязковими для виконання службовими особами обєкту, що ревізується.

Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - предявлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

ОСОБА_5 ревізії документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Обставини, вказані в такому акті повинні підтверджуватись належними доказами у відповідності до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, акт Державної фінансової інспекції України не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором.

За доводами відповідача витрати позивача за договором на виконання ремонтних робіт були понесені і враховані в кошторисній документації та при прийнятті виконаних робіт.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Судом встановлено, що усі складені підрядником кошториси без будь-яких заперечень були погоджені, підтверджені та підписані замовником, зміни до яких не вносилися.

Відтак, посилання позивача на вищевказаний акт ревізії не береться судом до уваги, оскільки вказаний акт не може обмежувати права та обов'язки сторін з приводу виконання зобов'язань за договорами про надання ремонтних робіт і змінювати його умови, в тому числі щодо ціни договору, а також не може свідчити про порушення відповідачем зобовязань за вказаними договорами.

Одночасно, матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач свої зобов'язання за договором виконали у повному обсязі. Заборгованість по оплаті наданих відповідачем послуг відсутня.

Таким чином, виявлені ревізією порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На підставі вищевикладеного, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду порушення договірних зобов'язань з боку відповідача та наявність обставин, повязаних з виникненням у відповідача зобов'язань щодо відшкодування збитків в сумі 7747,20 грн.

За встановлених обставин, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 29.09.2017.

Суддя ОСОБА_6