ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р.Справа № 916/1667/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Стьопін Д.К. за довіреністю №б/н від 23.03.2017р.; Данилюк І.О. за довіреністю №б/н від 20.04.2017р.;

Від відповідача: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „КАДОР-ТРЕЙД" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 225 539,73 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „КАДОР-ТРЕЙД" (далі по тексту - ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4.) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 225 539,73 грн., яка складається із заборгованості по сплаті суборендної плати у розмірі 47 627,12 грн., заборгованості зі сплати комунальних та експлуатаційних послуг у розмірі 23 427,20 грн., штрафу у загальному розмірі 135 809,71 грн., трьох відсотків річних у загальному розмірі 2 232,49 грн., збитків від інфляції у розмірі 16 443, 21 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення відповідачем прийнятих на себе за договором суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. зобов'язань у вигляді невнесення орендної плати, експлуатаційних витрат та комунальних платежів внаслідок чого позивач значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні даного договору.

Представник відповідача в судове засідання по даній справі не з'явився та про причини неявки суд не повідомив. При цьому, суд зазначає, що конверти із поштовими відправленнями суду, які були надіслані за адресою місця проживання ОСОБА_4 згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1, були повернуті суду у зв'язку із неможливістю вручення адресату. З огляду на викладене, відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи господарським судом. Оскільки ОСОБА_4 не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників позивача суд встановив наступне.

07.10.2015р. між ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" (Орендар) та ОСОБА_4 (Суборендар) було укладено договір суборенди №30/К/К, у відповідності до п. п. 1.1, 1.2 якого Орендар надає, а Суборендар приймає у платне строкове користування (в суборенду) нежитлове приміщення НОМЕР_1, загальною площею 33,5 кв. м. (далі за текстом - приміщення), що розташоване на 3 поверсі торговельного центу (далі - ТЦ) за адресою: АДРЕСА_2. Орендована площа є частиною будівлі і знаходиться у ТЦ. Місце розташування та площа приміщення визначається на плані технічного паспорту ТЦ.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Положеннями ст. 774 ЦК України передбачено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Розділом 2 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. визначено, що приміщення передаються в суборенду виключно для ведення роздрібної торговельної діяльності із використанням торговельних марок, вичерпний перелік яких надано у п. 2.1 договору.

Згідно з п. 3.1 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. сторони погоджують фіксований термін оренди - 24 місяці, що починається з дати відкриття магазину / бутіка. Датою відкриття магазину / бутіка є дата 01.12.2015р.

Відповідно до п. 4.2 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. після передачі суборендарю суборендованих приміщень у присутності Орендаря та Суборендаря укладається акт приймання-передачі, який підписують обидві сторони із зазначенням всіх необхідних будівельних та технічних характеристик, які сторони вважають необхідними відобразити в акті приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору (додаток №2).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. між сторонами по справі було підписано акт приймання передачі приміщення (додаток №2 до договору) від 05.12.2015р., у відповідності до п. 1 якого Орендар передав, а Суборендар прийняв у суборенду нежитлове приміщення НОМЕР_1, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, на умовах суборенди за договором. Загальна площа об'єкту оренди, який передається Орендарю за цим актом, складає 33,5 кв. м.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу положень ст.ст. 765, 766 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Розмір суборендної плати визначено розділом 5 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р., з п. 5.1 якого вбачається, що суборендна плата за приміщення за 1 місяць розраховується та індексується за наступною формулою: перші 12 місяців комерційної господарської діяльності базова орендна плата = К1*S; 25*33,5 = 837,50 $, де S - площа суборендованого приміщення, К1 - коефіцієнт, що становить 25 доларів США за 1 кв. м. в місяць в тому числі ПДВ. Оплата здійснюється по курсу НБУ на дату виставлення рахунку.

Наступні 12 місяців комерційної господарської діяльності базова орендна плата = К1*S; 50*33,5 = 1675 $, де S - площа суборендованого приміщення, К1 - коефіцієнт, що становить 50 доларів США за 1 кв. м. в місяць в тому числі ПДВ. Оплата здійснюється по курсу НБУ на дату виставлення рахунку. На дату укладання договору ставка ПДВ відповідно до норм діючого законодавства складає 20 %.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно з п. 6.1 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. Суборендар крім базової суборендної плати сплачує Орендарю плату за експлуатаційні послуги, що становлять пропорційну частку від усіх витрат на утримання площ загального користування і спільних площ ТЦ. Плата за експлуатаційні послуги повинна нараховуватись окремо у відповідності до фактично понесених витрат.

Умовами п. п. 7.1, 7.4 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. передбачено, що Суборендар сплачує вартість усіх комунальних послуг, що споживаються в суборендованих приміщеннях, таких як кондиціювання, телефонний зв'язок, Інтернет, електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, вивезення сміття (далі - комунальні послуги). Плата за комунальні послуги вноситься Суборендарем кожного місяця протягом 5 робочих днів з моменту виставлення Орендарем відповідного рахунку.

Положеннями п. п. 8.1-8.2 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. встановлено, що всі платежі за цим договором здійснюються у національній валюті України - гривні та розраховуються відповідно до умов цього договору. Всі суми належні до сплати за договором сплачуються безготівковим переказом коштів.

Додатковою угодою №1 від 04.01.2016р. до договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. сторонами по справі було внесено до договору зміни, зокрема, в частині встановлення розміру орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2017р. між сторонами по справі було підписано додаткову угоду №2 до договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р., відповідно до положень якої сторони дійшли згоди про дострокове розірвання договору з 05.01.2017р. У зв'язку з достроковим розірванням договору суборенди Суборендар зобов'язується сплатити заборгованість у розмірі 59 517,95 грн. та вартість комунальних послуг за грудень 2016р. до 30.01.2017р. включно та передати по акту приймання-передачі об'єкт суборенди Орендареві згідно умов договору.

Слід зазначити, що орендоване ОСОБА_4 нежитлове приміщення було повернуто позивачу по справі 31.12.2016р, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом приймання-передачі (повернення), відповідно до якого Суборендарем було повернуто нежитлове приміщення НОМЕР_1 загальною площею 33,5 кв. м., розташоване на 3 поверсі торговельного центу за адресою: АДРЕСА_2.

15.05.2017р. ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" звернулось до ОСОБА_4 із вимогою №22/05-17 про необхідність погашення заборгованості по сплаті суборендної плати та комунальних та експлуатаційних послуг за договором суборенди у загальному розмірі 71 054,32 грн. Вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" до господарського суду із позовними вимогами до ОСОБА_4

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Варто зазначити, що ч. 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

З огляду на вище наведені приписи чинного законодавства, а також приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку, що шляхом укладання додаткової угоди №2 від 12.01.2017р. до договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. зобов'язальні відносини з оренди приміщення між сторонами припинились.

При цьому, сторонами було змінено строк виконання ОСОБА_4 грошових зобов'язань, а саме визначено, що заборгованість, яка відповідно до п. 2 додаткової угоди №2 від 12.01.2017р. складається із боргу у розмірі 59 517,95 грн. та вартості комунальних послуг за грудень 2016р., повинна бути сплаченою відповідачем у строк до 30.01.2017р. Як свідчать матеріали справи, а саме: акт наданих послуг № 1763 від 31.12.2016р., вартість комунальних послуг за грудень 2016р. складає 3 734,85 грн.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Підсумовуючи вище наведене, господарський суд доходить висновку, що ОСОБА_4 у порушення прийнятих на себе грошових зобов'язань з остаточного погашення заборгованості за договором суборенди №30/К/К від 07.10.2015р., строк виконання яких сторонами був встановлений у додатковій угоді №2 від 12.01.2017р., не було внесено на користь позивача належні до сплати платежі, у зв'язку з чим, за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 59 517,95 грн. та заборгованість зі сплати вартості комунальних послуг за грудень 2016р., яка складає 3 734,85 грн.

При цьому, господарський суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо наявності правових підстав для стягнення із ОСОБА_4 орендної плати та вартості комунальних послуг за січень 2017р., оскільки нежитлове приміщення НОМЕР_1, загальною площею 33,5 кв. м., яке було передано у користування відповідачу, було повернуто ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" 31.12.2016р., що підтверджується актом-приймання передачі приміщення. Крім того, суд зазначає, що розірвання договірних відносин з 05.01.2017р. не може бути підставою для покладання на користь ОСОБА_4 обов'язку зі сплати орендних платежів та комунальних послуг за п'ять днів, оскільки підставою нарахування таких платежів, в силу приписів статті 762 ЦК України, є фактичне користування орендованим приміщенням, яке припинилось 31.12.2016р.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" позовних вимог в частині стягнення на користь позивача заборгованості з орендної плати, експлуатаційних та комунальних послуг у загальному розмірі 63 252,80 грн.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у загальному розмірі 2 232,49 грн. та збитки від інфляції у загальному розмірі 16 443, 21 грн. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" в частині стягнення із відповідача збитків від інфляції та трьох відсотків річних, господарський суд приймає до уваги висновки наведені судом по тексту рішення вище, щодо зміни сторонами строку виконання грошових зобов'язань ОСОБА_4, що, відповідно, вплинуло на початковий момент прострочення такого зобов'язання.

За таких обставин, суд зазначає про необхідність здійснення розрахунку трьох відсотків річних та збитків від інфляції починаючи з 31.01.2017р. на суму заборгованості, яка складає 63 252,80 грн.

Кінцевим строком розрахунку трьох відсотків річних та збитків від інфляції є 30.06.2017р., оскільки відповідно до п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (з наступними змінами і доповненнями) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Підсумовуючи вище викладене, господарський суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" трьох відсотків річних у розмірі 785,03 грн. та збитків від інфляції у розмірі 4 284,43 грн., розрахованих на суму заборгованості, яка складає 63 252,80 грн., протягом періоду з 31.01.2017р. по 30.06.2017р. Викладене має наслідком часткове задоволення позовних вимог ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" до ОСОБА_4 у названій частині.

Положеннями п. 19.2 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. передбачено наступне. Якщо будь-які суми, які повинен сплатити Суборендар за цим договором стали належними до сплати, але залишаються несплаченими протягом строку понад 5 робочих днів після настання дати платежу, Суборендар зобов'язаний сплатити на першу вимогу Орендаря штраф у розмірі 0,5 % від несплаченої суми платежу за кожний день затримки платежу до фактичної дати платежу, без необхідності направляти будь-яку офіційну вимогу щодо такої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

З посиланням на положення чинного законодавства та умови договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. позивачем було нараховано відповідачу до сплати штраф у загальному розмірі 135 809,71 грн., розрахований за кожний день прострочення грошового зобов'язання, починаючи з 2015р.

Вирішуючи питання про обґрунтованість стягнення із відповідача штрафу у розмірі 135 809,71 грн., розрахунок якого було здійснено позивачем за кожний день прострочення платежу, господарський суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14 (з наступними змінами та доповненнями) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок кредитора сплатити гроші на користь боржника. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Приймаючи до уваги умови договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р. та приписи чинного законодавства, якими на орендаря покладено обов'язок здійснювати оплату за користування орендованим майном, господарський суд доходить висновку, що у ОСОБА_4 виникло грошове зобов'язання перед позивачем, яке відповідачем було порушено, що і стало підставою для звернення ТОВ „КАДОР-ТРЕЙД" до господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Окрім того, господарський суд вважає за необхідне звернутись до положень ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України, якими передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Приписами п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Приймаючи до уваги положення п. 19.2 договору суборенди №30/К/К від 07.10.2015р., а саме встановлений порядок нарахування штрафу за кожний день прострочення грошового зобов'язання, а також наданий суду розрахунок заявленого до стягнення штрафу, господарський суд доходить висновку, що даний вид неустойки був здійснений у порядку, який встановлений для розрахунку пені.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, а також правову природу штрафу, нарахування якого повинно здійснюватись у визначеній грошовій сумі або у відсотках від суми невиконаного зобов'язання, що відрізняє даний вид неустойки від пені, яка розраховується за кожний день прострочення грошового зобов'язання, господарський суд доходить висновку про невідповідність умов договору в частині порядку нарахування штрафу вимогам чинного законодавства, та, як наслідок, про відсутність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляду штрафу у загальному розмірі 135 809,71 грн.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищевикладене, позов товариства з обмеженою відповідальністю „КАДОР-ТРЕЙД" до фізичної особи-підприємця фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення на користь позивача основної заборгованості у розмірі 63 252,80 грн., трьох відсотків річних у розмірі 785,03 грн. та збитків від інфляції у розмірі 4 284,43 грн. відповідно до ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 759, 761, 762, 766, 766, 774 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 230, 231, 283, 286 Господарського кодексу України. В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору судом покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49,75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 /АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „КАДОР-ТРЕЙД" /65014, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 39/1, офіс 36, ідентифікаційний код 39731044/ основну заборгованість у розмірі 63 252 грн. 80 коп. /шістдесят три тисячі двісті п'ятдесят дві грн. 80 коп./, три відсотки річних у розмірі 785 грн. 03 коп. /сімсот вісімдесят п'ять грн. 03 коп./, збитки від інфляції у розмірі 4 284 грн. 43 коп. /чотири тисячі двісті вісімдесят чотири грн. 43 коп./, судовий збір у розмірі 1024 грн. 84 коп. /одна тисяча двадцять чотири грн. 84 коп./. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 25 вересня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна