РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №920/464/17

За позовом Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна"

до Дочірнього підприємства "Аромат" в особі Філії "Сумський молочний завод"

про стягнення 532 450,74 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Клочко К.А. (представник за довіреністю №658 від 14.08.2017р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Аромат" в особі Філії "Сумський молочний завод" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 13 від 30.01.2017р. в розмірі 532 450,74 грн., з яких 499 035,88 грн. сума основного боргу, 22 0122,23 грн. пені, 8 982,63 грн. інфляційних втрат та 2 420,00 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором в повному обсязі не виконав, повну вартість отриманого від позивача товару у строки визначені Договором не сплатив.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Протягом перебування справи у провадженні суду, позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої до стягнення з відповідача заявлено 499 035,88 грн. сума основного боргу, 63 001,23 грн. пені, 27 772,61 грн. інфляційних втрат та 7 300,96 грн. 3 % річних.

Судом, з урахуванням положень ст. ст. 22, 54-57 ГПК України, прийнято до розгляду збільшені позовні вимоги, отже має місце нова ціна позову з якої і вирішується спір.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.06.2017р. справу № 920/464/17 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

07.07.2017р. матеріали справи № 920/464/17 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 07.07.2017р. справу № 920/464/17 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2017р. справу №920/464/17 прийнято до свого провадження суддею Морозовим С.М. та призначено її до розгляду на 15.08.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2017р. у зв'язку з неявкою представника позивача, розгляд справи відкладено до 12.09.2017р.

В судове засідання 12.09.2017р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 12 вересня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2017р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 13 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. продавець зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коров'яче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97 (товар), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити такий товар.

За умовами п. 1.3. Договору приймання продукції покупцем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України.

Як передбачено в п. 1.4. Договору перехід права власності на товар від продавця до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання усіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

Згідно п. 2.1. Договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначається у відповідному Протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до даного договору.

У відповідності до п. 2.4. Договору ціна на товар встановлюється відповідно до ринкової вартості та може змінюватись лише за погодженням сторін відповідно до п. 2.1. Договору.

В п. 2.5. Договору сторони домовились, що розрахунки за договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами.

В додатку до договору сторони погодили протокол на погодження вільних відпускних цін на закупівлю молока згідно ДСТУ № 3662-97, який є підставою для проведення розрахунків за молоко.

Як видно з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 354 035,88 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями зведених видаткових накладних, а саме:

- №114 від 28.02.2017р. на суму 2 164 256,06 грн.;

- №158 від 31.03.2017р. на суму 189 779,82 грн.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписами його уповноваженого представника та відтисками печаток відповідача у зазначених вище видаткових накладних.

Крім того, факт поставки товару на вказані вище суми підтверджується доданими до матеріалів справи прийомними квитанціями № 55 від 01.03.2017р. (за період з 01.02.2017р. по 28.02.2017р.) та № 74 від 03.04.2017р. (за період з 01.03.2017р. по 31.03.2017р.).

Згідно п. п. 7.1., 7.2. Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк даного Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. Договору та діє до 31.12.2017р., але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Як зазначає позивач та вказане підтверджується матеріалами справи, відповідач взяті на себе зобов'язання, зокрема, в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за отриманий товар виконав неналежним чином, повну вартість поставленого позивачем товару не оплатив та допустив виникнення заборгованості перед позивачем на загальну суму 499 035,88 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за поставлений товар, останній був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Проте, відповідач в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання з оплати вартості товару у повному обсязі не виконав, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 499 035,88 грн.

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19.08.14р. у справі №3-78гс14, про те, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Таким чином, зобов'язання з оплати вартості поставленого товару у відповідача виникло з моменту отримання ним обумовленого сторонами товару та підписання відповідних видаткових накладних, а саме з щодо зведеної видаткової накладної №114 на суму 2 164 256,06 грн. з 28.02.2017р., а №158 на суму 189 779,82 грн. з 31.03.2017р., а прострочення оплати вартості поставленого товару у відповідача, з урахуванням положень ст. 253 Цивільного кодексу України виникло з наступного дня, тобто з 01.03.2017р. та 01.04.2017р. відповідно.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Факт наявності заборгованості відповідача за договором на суму 499 035,88 грн. також підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним обома сторонами та скріпленим їхніми печатками актом звірки взаємних розрахунків від 04.04.2017р.

При цьому, акти звірки взаємних розрахунків, хоча і не є доказами виникнення прав і обов'язків, можуть і мають оцінюватись судами у випадку сумнівів щодо існування правовідносин та виконання зобов'язання.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання за договором.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України у справі №920/1782/13 від 15.04.2014 р.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доказів на підтвердження оплати повної вартості поставленого позивачем товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 499 035,88 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 63 001,23 грн. пені, 27 772,61 грн. інфляційних втрат та 7 300,96 грн. 3 % річних.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку з оплати вартості поставленого товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 4.2. Договору за несвоєчасне, понад встановлений даним договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок пені та встановлено, що він відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору та є арифметично вірним, а тому до стягнення з відповідача за заявлений позивачем період підлягає сума пені в розмірі 63 001,23 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Судом перевірено наведені у матеріалах справи розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних та встановлено, що вони відповідають нормам цивільного законодавства та умовам Договору, розмір інфляційних втрат не перевищує, розрахованого судом розміру таких нарахувань, а розмір 3 % річних є арифметично правильним, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення 27 772,61 грн. інфляційних втрат та 7 300,96 грн. 3 % річних за заявлений ним період також підлягають задоволенню.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №920/464/17 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 499 035,88 грн. суми основного боргу, 63 001,23 грн. пені, 27 772,61 грн. інфляційних втрат та 7 300,96 грн. 3 % річних.

Судовий збір в розмірі 8 956,66 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Аромат" (ідентифікаційний код 30737268, адреса: 01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд. 10) в особі Філії "Сумський молочний завод" (ідентифікаційний код 26438113, адреса: 40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 15) на користь Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" (ідентифікаційний код 30934805, адреса: 41541, Сумська область, Путивльський район, с. Скуносове, вул. Калинівка, буд. 1, корп. А) 499 035,88 грн. (чотириста дев'яносто дев'ять тисяч тридцять п'ять гривень 88 коп.) суми основного боргу, 63 001,23 грн. (шістдесят три тисячі одну гривню 23 коп.) пені, 27 772,61 грн. (двадцять сім тисяч сімсот сімдесят дві гривні 61 коп.) інфляційних втрат, 7 300,96 грн. (сім тисяч триста гривень 96 коп.) 3 % річних та 8 956,66 грн. (вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість гривень 66 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.09.2017р.

Суддя С.М. Морозов