ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р.Справа № 916/3233/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України

на рішення господарського суду Одеської області від 28 липня 2017 року

у справі №916/3233/15

за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009

про стягнення 1244900грн. збитків

Встановив:

03 серпня 2017 року Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України звернулося до господарського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009 про стягнення з останнього на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України суму збитків у розмірі 1 244 900,00грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Вказане рішення мотивовано наступним.

На момент прийняття оскаржуваного судового рішення, укладений між сторонами по справі Договір оренди рухомого майна № КД-4761 від 29.12.2003р. є чинним відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2015р. у справі № 916/1878/15, яке набрало законної сили та яким визнано недійсною угоду від 29.09.2014р. про розірвання договору № КД-4761 від 26.12.2003р., укладену між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009, а майно, яке є предметом цього договору, по ОСОБА_2 прийому передачі від 13.04.2016р. повернуто позивачем відповідачу в подальше користування на умовах оренди.

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено розміру витрат в сумі 1244900грн., відшкодування яких є предметом спору у справі.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2017, Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Чинні законодавчі норми передбачають застосування такого засобу захисту прав, як відшкодування збитків, у разі наявності факту порушення законного права Орендодавця, а не з моменту припинення договору та повернення майна Адміністрації, як зазначено у рішенні від 28.07.2017 р.

Обов 'язок щодо відшкодування шкоди, завданої майну, а також право пред 'являти вимогу про її відшкодування згідно з умовами Договору та чинним законодавством не залежить від факту дії Договору, а навпаки - таке право виникає з моменту заподіяння шкоди.

Суд дійшов помилкового висновку про недоведеність розміру збитків, оскільки позивачем надано розрахунок розміру збитків у сумі 1244900, грн..

Крім того, судом помилково не призначено додаткову/повторну експертизу для визначення розміру збитків.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що Адміністрація не є правонаступником ДП Одеський морський торговельний порт в частині майна, яке знаходиться у нього в користуванні, та договорів оренди, укладених з ОСОБА_3.

19.09.2017 від ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 19.09.2017 представник скаржника наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених в останній.

Відповідач в засіданні суду 19.09.2017 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вимоги, викладені в ній безпідставними, а оскаржуване рішення - законним та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.12.2003 між Державним підприємством Адміністрація морських портів (з урахуванням Додаткової угоди від 13.06.2013 до даного Договору) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Морський клуб ТЦФ укладено Договір оренди державного рухомого майна № КД -4761.

Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування рухоме майно згідно Додатку № 1 (Гребінкові яхт пірси з колонками для подачі води та електроенергії 16 одиниць, пальчикові яхт пірси, 16 одиниць, 1/5 частина основних понтонів з комунікаціями для подачі води та електроенергії) 2 частини по 5 понтонів, всього 10 одиниць) до цього Договору, що знаходиться на балансі Орендодавця.

Майно використовується для надання послуг по сервісному обслуговуванню моторних катерів та яхт.

Вартість майна відповідно до експертної оцінки на 09.07.2003 становить 1 173 077грн.

Відповідно до п. 2.1. договору, вступ Орендаря у користування майном настає після підписання сторонами Договору і ОСОБА_2 приймання передачі вказаного майна (Додаток - 2), що є невідємною частиною Договору.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що Орендар зобовязується забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки. Утримувати орендоване майно в стані, передбаченому санітарними і протипожежними правилами, виконувати вимоги охорони праці, нести відповідальність за їх порушення згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 5.5. Орендар зобовязується своєчасно здійснювати усі види ремонтів орендованого майна.

29.09.2014 між ДП Адміністрація морський портів України та ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009 підписано Угоду про розірвання договору № КД-4761 від 26.12.2003.

29.09.2014 між сторонами підписано ОСОБА_2 прийому передачі рухомого майна, з якого вбачається, що майно повернено позивачу з оренди ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009.

Між тим, рішенням Господарського суду Одеської області від 20.07.2015, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2015, у справі № 916/1878/15, визнано недійсною угоду від 29.09.2014р. про розірвання договору № КД-4761 від 26.12.2003р., укладену між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Отже, укладений між сторонами по справі Договір оренди рухомого майна № КД-4761 від 29.12.2003р. є чинним, а майно, яке є предметом цього договору, по ОСОБА_2 прийому передачі від 13.04.2016р. повернуто позивачем відповідачу в подальше користування на умовах оренди.

За ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Проте, позивачем не доведено розміру витрат в сумі 1244900грн., відшкодування яких є предметом спору по справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.10.2015 у справі було призначено судову інженерно - транспортну експертизу на розгляд якої, поставлені наступні питання:

- яка вартість ремонтно-відновлюваних робіт, проведення яких необхідно зробити для усунення виявлених пошкоджень гребінкових яхт-пірсів з колонками для подачі води та електроенергії у кількості 16 одиниць та пальчикових яхт-пірсів у кількості 16 одиниць станом на 29.09.2014р. ?

- який розмір матеріальної шкоди, завданий ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2019 гребінковим яхт-пірсам з колонками для подачі води та електроенергії у кількості 16 одиниць та пальчикових яхт-пірсів у кількості 16 одиниць станом на 29.09.2014р. ?

Із висновку експерта №171 від 21.04.2017р. вбачається що неможливо визначити вартість ремонтно-відновлюваних робіт та розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, через відсутність вихідних даних.

Крім того, враховуючи, що Договір оренди рухомого майна № КД-4761 від 29.12.2003р. на даний час є чинним, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги заявлені передчасно, оскільки встановити стан майна, яке перебувало в оренді, у порівнянні із станом в якому це майно було одержано орендарем в оренду можливо лише на момент повернення цього майна орендодавцю.

Доводи скаржника про те, що він має право на відшкодування збитків до закінчення строку дії Договору оренди рухомого майна № КД - 4761 від 29.12.2003, судова колегія вважає помилковими, оскільки за умовами Договору Орендар зобов'язується забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки, утримувати орендоване майно в стані, передбаченому санітарними і протипожежними правилами, виконувати вимоги охорони праці, нести відповідальність за їх порушення згідно з законодавством України, а також своєчасно здійснювати усі види ремонтів орендованого майна.

Під час перебування спірного рухомого майна в оренді у відповідача неможливо встановити розмір збитків завданих позивачу, оскільки стан спірного майна на момент припинення договірних відносин між позивачем та відповідачем може змінитися.

В пункті 15 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що частинами третьою і четвертою статті 42 ГПК України передбачено право господарського суду призначити додаткову або повторну судову експертизу.

Враховуючи те, що господарським судом Одеської області не встановлено наявності підстав для призначення додаткової чи повторної експертизи, а також те, що це є правом суду, а не обовязком, колегія суддів вважає що посилання скаржника на не призначення такої експертизи є безпідставним.

Щодо твердження скаржника про те, судом першої інстанції безпідставно зроблений висновок про те, що Адміністрація не є правонаступником ДП Одеський морський торговельний порт в частині майна, яке знаходиться у нього в користуванні, та договорів оренди, укладених з ОСОБА_3, судова колегія зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції лише послався на відсутність у матеріалах справи належних доказів такого правонаступництва.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Одеської області від 28 липня 2017 року у даній справі ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 28 липня 2017 року у справі № 916/3233/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Будішевська Л.О.

Судді Мишкіна М.А.

ОСОБА_4