РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа №914/1136/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Березовська С.В.

розглянувши справу № 914/1136/17

за позовом приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»;

до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»;

про стягнення 45 863,99 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Бернацька О.В., довіреність № 14-70 від 14.04.2017р.;

від відповідача: Ільницький І.Й., довіреність № 2-137д від 08.12.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач) з позовом до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (надалі - відповідач) про стягнення 45 863,99 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 2648/15-БО-21 від 05.03.2015р. у визначений строк не розрахувався за одержаний природний газ, за прострочення оплати якого нараховані 32 257,21 грн. пені, 1996,53 грн. - 3% річних та 11 610,25 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 09.06.2017р. порушено провадження у справі №914/1136/17 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 11.07.2017р.

26.06.2017р. публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» подано клопотання про направлення даної справи за територіальною підсудністю в Господарський суд за місцезнаходженням відповідача - публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом Львівської області, філія Газопромислове управління «Львівгазвидобування» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» діє на підставі «Положення про Філію Газопромислове управління «Львівгазвидобування» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»». Даним положенням ПАТ «Укргазвидобування» не уповноважувало філію ГПУ «Львівгазвидобування» на представництво своїх інтересів в судах України.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 15, 28 ГПК України, розгляд справи має відбуватись за місцем знаходження юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», адреса: 04 053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 11.07.2017р., на підставі ст.ст. 15, 17 ГПК України, справу №914/1136/17 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.08.2017р., справу № 914/1136/17 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017р. справу прийнято до свого провадження суддею Приваловим А.І. та призначено її розгляд на 14.09.2017р.

14.09.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Присутній у судовому засіданні 14.09.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2015 року між позивачем (за договором - продавець) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено Договір № 2648/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Продавець передає покупцеві з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року газ обсягом до 32,500 тис. куб.м. (п.2.1. договору).

Відповідно до п.5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу становить 5900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%, ПДВ за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 440,04 грн. з ПДВ. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 7661,64 грн. з ПДВ.

Крім того, сторонами укладались додаткові угоди, якими сторони змінювали ціну природного газу, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу було встановлено ціну в розмірі 8751,10 грн. з ПДВ.

За умовами п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач за відповідними актами приймання-передачі природного газу, копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуто в судовому засіданні, поставив відповідачу газ на загальну суму 286 635,70 грн.

Відповідач у порушення взятих на себе зобов'язань за договором вартість отриманого газу в сумі 286 635,70 грн. позивачу не оплатив у строки, встановлені у п.6.1 договору.

У зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 32 257,21 грн., 1996,53 грн. - 3% річних та 11 610,25грн. - інфляційних втрат.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання газу за представленими актами та не надано доказів своєчасної оплати газу на суму 286 635,70 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача пені -в сумі 32 257,21 грн., 1996,53 грн. - 3% річних та 11 610,25грн. - інфляційних втрат. є обґрунтованою, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань.

Судом відхилені заперечення відповідача, оскільки невиконання (або неналежне виконання) зобов'язань перед відповідачем за іншими договорами не звільняє його від обов'язку оплатити поставлений позивачем газ.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.7.2. договору, у разі невиконання відповідачем п.6.1 договору, останній сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 32 257,21 грн., згідно з розрахунком позивача, який є арифметично вірним.

Водночас, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру пені, зважаючи на наступне.

Відповідно до положень частини 3 пункту 1 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.7.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши матеріали справи, судом враховано заперечення позивача щодо зменшення розміру нарахованої пені, а також враховано, що невиконання (або неналежне виконання) зобов'язань перед відповідачем за іншими договорами не звільняє його від обов'язку оплатити поставлений позивачем газ у встановлені договором строки, суд дійшов висновку про відмову в зменшенні розміру заявленої до стягнення пені до 50% від визначеного позивачем.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних, підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, який судом перевірено.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню згідно уточненого розрахунку суду в сумі 11 365,85 грн., з урахуванням того, що борг за отриманий в квітні 2015 року газ відповідач оплатив 03.11.2015р., відтак інфляційні втрати в частині боргу за отриманий в квітні 2015 року газ підлягають нарахуванню за період прострочення оплати з 15.05.2015р. по 03.11.2015р.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28; ) на користь приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) пеню у сумі 32 257 грн. 21 коп., 1996 грн. 53 коп. - 3% річних, 11 365 грн. 85 коп. - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 1307 грн. 639 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 21.09.2017р.

Суддя А.І. Привалов