ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа № 917/556/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 41 від 16 травня 2017 року;

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю № 04.2-17/2/3066 від 30 грудня 2015 року;

третьої особи - ОСОБА_3 за довіреністю № 20 від 22 червня 2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Полімпекс, м. Полтава (вх.2713П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 09.08.2017р.

у справі № 917/556/17

за позовом Приватного акціонерного товариства Полімпекс, м. Полтава

до відповідача ОСОБА_4 міської ради, м. Полтава

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Полтава-Сервіс", м. Полтава

про визнання недійсним та скасування рішення в частині

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсним та скасування рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24 березня 2017 року Про питання постійного користування земельними ділянками в частині передачі в постійне користування Комунальному підприємству Полтава-сервіс ОСОБА_4 міської ради земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34а, площею 1, 9470 га, кадастровий номер :15:008:0363 для організації ринку Речовий, цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови, за кодом для визначення функціонального використання земельної ділянки: 03.10, згідно п. 3 додатку 2 до рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017р. (в редакції заяви про зміну предмету позову від 06.06.2017р., вх. №7103 від 06.06.2017р.)

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.08.2017р. у справі №917/556/17 (суддя Бунякіна Г.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване, зокрема, тим, що позивачем не надано доказів вчинення ОСОБА_4 міською радою будь-яких дій, спрямованих на порушення будь-якого права або охоронюваного законом інтересу ПрАТ «Полімпекс», оскільки в останнього відсутні будь-які правовстановлюючі документи щодо земельної ділянки за адресою: місто Полтава, вулиця Європейська (колишня Фрунзе), 34-а.

Приватне акціонерне товариство Полімпекс, м. Полтава з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 09.08.2017р. у справі №917/556/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт заперечує висновок господарського суду першої інстанції та наводить докази процесуальної заінтересованості у вигляді незаконності рішення ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017 р. через його невідповідність ст. 123 Земельного кодексу України, порушення відповідачем вимог щодо обовязковості виконання судового рішення (ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 115 ГПК України) та наявності майнових прав, що на його думку є підставою для визнання вказаного рішення недійсним на підставі ч. 2 ст. 20 ГК України, ст. 21 ЦК України та ст. 155 ЗК України.

Також, на думку апелянта, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2016 р. по справі № 917/498/15, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2016р. (далі судові рішення у справі №917/498/15), було встановлено, що формування земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а (нова назва Європейська), площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363, було проведено з порушенням законодавства, а саме ст. 123 ЗК України та є такою, що несформована. Посилається на те, що відповідач повинен був здійснити формування спірної земельної ділянки на підставі проекту землеустрою і тільки за наявності хоча б однієї з двох підстав, а саме зміни цільового призначення ділянки або в разі, коли раніше ця ділянка не мала меж на місцевості.

Окрім того, зазначає, що вказаними судовими рішеннями у справі №917/498/15 встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки площею 1,9470 га, кадастровий номер: :15:008:0363 за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а(нова назва Європейська»), була проведена Управлінням Держкомзему у м. Полтава з порушенням вимог ст. 123 ЗК України у частині відсутності правових підстав виділення ділянки та п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 677, тобто незаконно.

Одночасно було відновлено стан земельної ділянки площею 20428 кв. м. за адресою: Україна, Полтавська область, місто Полтава, вул. Н. Базар, 9, кадастровий номер земельної ділянки: :15:008:0028, який існував до порушення прав шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363.

Посилаючись на обовязковість виконання судових рішень в силу положень ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, апелянт вказує, на порушення оспорюваним рішенням від 24.03.2017 р. приписів судових рішень у справі №917/498/15.

Окрім того, зазначає, що на спірній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно власником якого є позивач, а саме «ринковий комплекс», що складається з нежитлових споруд, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 90396771 від 23.06.2017 р., що встановлено постановою ОСОБА_4 окружного адміністративного суду від 09.11.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 р. у справі № 816/4596/13-а (далі- судові рішення у справі №816/4596/13-а).

Таким чином, на думку апелянта, поділ спірної земельної ділянки та передача її у постійне користування КП «Полтава-сервіс» ОСОБА_4 міської ради було здійснено з грубим порушенням законодавства та порушенням права позивача на повноцінне володіння та розпорядження своїм майном, що відобразилося у формально правовому звязку між позивачем та обєктом його права (земельною ділянкою), а земельна ділянка за адресою: м. Полтава, вул. Новий Базар, 9, пл. 20428 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки: :15:008:0028, втратила свої суттєві ознаки площу та межі земельної ділянки.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2017 року, суддею доповідачем у справі №917/556/17 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) від 11.09.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та її розгляд призначено на 26.09.2017р.

19.09.2017 року на адресу суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№9727), який долучений до матеріалів справи.

26.09.2017 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№9956), який долучений до матеріалів справи.

26.09.2017 року на адресу суду від відповідача надійшла вимога в порядку статті 81-1 ГПК України про проведення судового засідання з застосуванням звукозаписувального технічного засобу (вх.№9957), яку долучено до матеріалів справи.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

У судовому засіданні 26.09.2017 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 09.08.2017р. у справі №917/556/17 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24 березня 2017 року Про питання постійного користування земельними ділянками в частині передачі в постійне користування Комунальному підприємству Полтава-сервіс ОСОБА_4 міської ради земельної ділянки.

Представники відповідача та третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним та скасування рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24 березня 2017 року Про питання постійного користування земельними ділянками в частині передачі в постійне користування Комунальному підприємству Полтава-сервіс ОСОБА_4 міської ради земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34а, площею 1, 9470 га, кадастровий номер :15:008:0363 для організації ринку Речовий, цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови, за кодом для визначення функціонального використання земельної ділянки: 03.10, згідно п. 3 додатку 2 до рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017р.

Як встановлено судовими рішеннями у справі №917/498/15 та не заперечується сторонами і підтверджується матеріалами справи, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 30.09.1994 р. № 319 Спільному українсько-німецькому підприємству «Полімпекс» передано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку по вул. Новий Базар, №№ 3,5,9, Фрунзе,30, площею 1,0 га в для організації речового ринку.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 10.06.1998 р. №140 Спільному українсько-німецькому підприємству «Полімпекс» надано дозвіл на виготовлення проекту поширення території ринку за рахунок знесення об'єктів.

Актом робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будівлі, споруди, приміщення від 01.12.1998 р. прийнято в експлуатацію у Спільного українсько-німецького підприємства «Полімпекс» 1 чергу речового ринку, яка складалась з благоустрою площі 1,7 га, торгових прилавків з навісами - 783, кіосків - 6 шт., наметів розбірних - 1549 шт.

Зазначений акт робочої комісії затверджений розпорядженням виконкому ОСОБА_4 міськради від 14.01.1999 року № 25-р.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 13.09.2000 р. №272 за Спільним українсько -німецьким підприємством «Полімпекс» закріплено земельну ділянку площею 2,0428 га по вул. Н.Базар,9 в м. Полтаві для розміщення та експлуатації речового ринку. На виконання вказаного рішення 02.08.2000 р. було складено ОСОБА_2 №0184-0 встановлення і погодження меж землекористування та укладено договір оренди земельної ділянки площею 20428 кв.м.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради двадцять восьмої сесії пятого скликання від 19.06.2008 р. «Про надання земельних ділянок, оформлення та продовження права користування земельними ділянками», ЗАТ «Полімпекс» (нова назва СУНП «Полімпекс») продовжено право оренди земельної ділянки по вул. Новий Базар, 9 у м. Полтаві площею 2,0428 га для експлуатації та обслуговування речового ринку на пять років (п. «ж» Рішення).

23.07.2008 р. між ЗАТ «Полімпекс» та ОСОБА_4 міською радою укладено на пять років договір оренди земельної ділянки по вул. Новий Базар, 9 у м. Полтаві площею 2,0428 га для експлуатації та обслуговування речового ринку; договір зареєстрований у виконавчому комітеті ОСОБА_4 міської ради, про що у книзі реєстрації записів державної реєстрації договорів оренди землі 05.08.2008 року вчинено запис за №393-П.

20.08.2010 р. до вказаного договору укладено додаткову угоду, якою переглянуто розмір орендної плати.

У березні 2011 р. ОСОБА_4 міська рада звернулася до господарського суду Полтавської області із позовом про визнання договору оренди земельної ділянки із ЗАТ «Полімпекс» недійсним. Рішенням господарського суду Полтавської області від 12 травня 2011 року у справі №18/790/11, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.06.2011 р. (далі-судові рішення у справі №18/790/11), договір оренди між ЗАТ «Полімпекс» та ОСОБА_4 міською радою визнаний недійсним у звязку із порушенням позивачем вимог закону, а саме не проведенням земельного аукціону на момент укладання договору.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради восьмої сесії шостого скликання від 01.03.2011 р. скасовано рішення двадцять восьмої сесії ОСОБА_4 міської ради пятого скликання від 19.06.2008 р. «Про надання земельних ділянок, оформлення та продовження права користування земельними ділянками».

27.09.2011 р. рішенням позачергової чотирнадцятої сесії шостого скликання ОСОБА_4 міської ради затверджено технічну документацію із землеустрою земельної ділянки по вул. Фрунзе, 34а та проведено поділ спірної земельної ділянки (вул. Новий Базар, 9 у м. Полтаві площею 2,0428 га ) на дві нерівних частини, та більшій частині в розмірі 1,9470 га присвоєний новий кадастровий номер :15:008:036 та нова адреса - Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а. Також прийнято рішення про передання в оренду комунальному підприємству «Полтава - Сервіс» ОСОБА_4 міської ради новоствореної земельної ділянки площею 1,9470 по вул. Фрунзе, 34а в м. Полтава.

На підставі рішення ОСОБА_4 міської ради від 27.09.2011 р. про передання спірної земельної ділянки в оренду було укладено договір оренди між ОСОБА_4 міською радою та КП «Полтава - Сервіс» на земельну ділянку за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363.

Рішенням позачергової 19 сесії 6 скликання ОСОБА_4 міської ради від 30.01.2012 року (п. 19) припинено дію договору оренди землі між КП «Полтава - сервіс» ОСОБА_4 міської ради та ОСОБА_4 міською радою від 29.09.2011 р. № 637 шляхом його розірвання.

Додатковою угодою № 1 від 30.01.2012 р. (п. 1) КП «Полтава - Сервіс» та ОСОБА_4 міська рада дійшли згоди розірвати Договір оренди від 28.09.2011 р., зареєстрований 29.09.2011 р. за № 637-П.

Факт розірвання договору оренди землі від 29.09.2011 р. № 637-П підтверджується також листом Головного управління Держземагантства у Полтавській області від 18.04.2013 р. № 02-02/484, у відповідності до якого Додаткова угода № 1 від 30.01.2013 р. про розірвання Договору оренди землі від 29.09.2011 р. № 637-П була зареєстрована в Управлінні Держкомзему у місті Полтава 01.02.2012 р.

Рішенням тридцятої сесії шостого скликання ОСОБА_4 міської ради від 19 березня 2013 року поновлені правовідносини щодо оренди КП «Полтава-Сервіс» земельної ділянки площею 1,94 га відповідно до рішення позачергової чотирнадцятої сесії ОСОБА_4 міської ради від 27.09.2011 року.

У пункті 2 вказаного рішення зазначено: «Переоформити правовідносини щодо оренди КП «Полтава Сервіс» ОСОБА_4 міської ради земельної ділянки площею 1,9470 га; за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, кадастровий номер: :15:008:0363, відповідно до рішення позачергової 14 сесії ОСОБА_4 міської ради 6 скликання «Про передачу в оренду земельної ділянки по вул. Фрунзе, 34а від 27.09.2011 р.».

Також, вказаним рішенням від 19.03.2013 р. ОСОБА_4 міською радою прийнято відмову КП «Полтава Сервіс» від правочину, спрямованого на припинення вказаного договору.

Згідно з п. 1 Додаткової угоди від 19.03.2013 р. до договору оренди землі від 28.09.2011 р., зареєстрованого 29.09.2011 р. за № 637-П, ОСОБА_4 міська рада та КП «Полтава Сервіс» дійшли згоди щодо відмови від додаткової угоди № 1 від 30.01.2012 р., встановивши правовим наслідком зазначеної відмови «відсутність факту припинення договору оренди землі від 28.09.2011 р.» та «поновлення існування правовідносин оренди землі» між орендодавцем та орендарем, заснованих на зазначеному договорі оренди землі від 28.09.2011 р.

Рішенням тридцять третьої сесії шостого скликання Полтавської області від 05.09.2013 р. (п. 36) було скасовано пункт 19 Рішення позачергової дев'ятнадцятої сесії ОСОБА_4 міської ради шостого скликання від 30.01.2012 р., яким було припинено договір оренди земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363 від 28.09.2011 року.

Згідно розпорядження голови ОСОБА_4 обласної державної адміністрації від 20.05.2016 р. № 205 «Про перейменування топонімічних назв, демонтаж меморіальних дощок та зображень комуністичної символіки у місті Полтаві» вулицю «Фрунзе» було перейменовано на вулицю «Європейська».

Судовими рішенням у справі №917/498/15 визнано недійсними та скасовані пункт 2 рішення тридцятої сесії шостого скликання ОСОБА_4 міської ради від 19 березня 2013 року та пункт 36 рішення позачергової тридцять третьої сесії шостого скликання ОСОБА_4 міської ради від 05 вересня 2013 року; 2) визнано недійсною додаткову угоду від 19.03.2013 р. до договору оренди землі від 28.09.2011 р., зареєстрованого 29.09.2011 р. за № 637-П, вул. Фрунзе, 34 «а», укладену між ОСОБА_4 міською радою та комунальним підприємством «Полтава - Сервіс» ОСОБА_4 міської ради; 3) відновлено стан земельної ділянки площею 20428 кв. м. за адресою: Україна, Полтавська область, місто Полтава, вул. Н. Базар, 9, кадастровий номер земельної ділянки: :15:008:0028, який існував до порушення прав шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363.

Рішенням десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017 р. (пункт 3) та додатком № 2 до рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017 р. (пункт 3) Комунальному підприємству «Полтава сервіс» ОСОБА_4 міської ради передано в постійне користування земельну ділянку за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34а, площею 1,9470 га, кадастровий номер :15:008:0363, для організації ринку «Речовий».

Зазначене рішення в частині передачі в постійне користування КП «Полтава- Сервіс» ОСОБА_4 міської ради земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34а, площею 1,9470 га., кадастровий номер :15:008:0363 для організації ринку «Речовий», цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови, за кодом для визначення функціонального використання земельної ділянки: 03.10, згідно п. 3 додатку 2 до рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24 березня 2017 року є предметом оскарження.

Так, відповідно до ч. 1, п. «а» ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складання документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Таким чином, умовою надання земельної ділянки у користування є або існування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або наявність на таку земельну ділянку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж, виготовленої на підставі дозволу органу місцевого самоврядування.

Як зазначено вище, 14.07.2011 р. рішенням дванадцятої сесії ОСОБА_4 міської ради шостого скликання «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для організації ринку «Речовий» по вул. Фрунзе, 34-а» Комунальному підприємству «Полтава-Сервіс» ОСОБА_4 міської ради було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку орієнтовною площею 1,95 га, для організації ринку «Речовий» у кварталі, обмеженому вулицями Фрунзе, Чапаєва, ОСОБА_5, Шевченка.

27.09.2011 р. рішенням позачергової чотирнадцятої сесії шостого скликання ОСОБА_4 міської ради був здійснений поділ земельної ділянки по вул. Новий Базар, 9 у м. Полтаві площею 2,0428 га на нерівні частини, та більшій частині в розмірі 1,9470 га присвоєний новий кадастровий номер :15:008:0363 та нова адреса - Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а. Вказаним рішенням було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по вул. Фрунзе, 34 а та передано в оренду Комунальному підприємству «Полтава - Сервіс» ОСОБА_4 міської ради земельну ділянку площею 1,9470 за вказаною адресою.

Місцевий господарський при розгляді справи зробив висновок, що правовим наслідком прийняття вказаних рішень ОСОБА_4 міської ради, а саме: (1) рішення двадцятої сесії ОСОБА_4 міської ради шостого скликання «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для організації ринку «Речовий» по вул. Фрунзе, 34-а» від 14.07.2011 року; (2) рішення позачергової чотирнадцятої сесії ОСОБА_4 міської ради шостого скликання «Про передачу в оренду земельної ділянки по вул. Фрунзе, 34 «а»» від 27.09.2011 року, стало формування ділянки комунальної власності пл. 1.9470 га за адресою: Полтавська область, місто Полтава, вулиця Європейська, 34а, кадастровий номер :15:008:0363, яка існує і на сьогодні.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду, як таким, який суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

Частиною 3 статті 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в іншому рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі сторони, що й у справі, яка розглядається. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх з істинністю вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

За змістом наведеної норми неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для справи, що розглядається.

Преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно з приписами пункту 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій). Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Так, судом першої інстанції не було враховано, що рішенням позачергової девятнадцятої сесії шостого скликання ОСОБА_4 міської ради від 30.01.2012 р. рішення ОСОБА_4 міської ради від 27.09.2011 р. було визнано таким, що втратило чинність.

В подальшому дія рішення ОСОБА_4 міської ради від 27.09.2011 р. була відновлена рішенням тридцятої сесії шостого скликання ОСОБА_4 міської ради від 19.03.2013 р., пункт 2 та рішенням тридцять третьої сесії шостого скликання ОСОБА_4 міської ради від 05.09.2013 р., пункт 36, але рішення ОСОБА_4 міської ради від 19.03.2013 р., п. 2 та рішення ОСОБА_4 міської ради від 05.09.2013 р., п. 36 були визнані недійсними та скасовані судовими рішеннями у справі №917/498/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції на дату виготовлення технічної документації), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Судовими рішеннями у справі №917/498/15 встановлено що формування земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363, мало здійснюватися на підставі проекту землеустрою і тільки за наявності хоча б однієї з двох підстав зміни цільового призначення ділянки або в разі, коли раніше ця ділянка не мала меж на місцевості. Проте, такі підстави по даній справі не встановлені.

Аналогічний зміст щодо порядку формування земельної ділянки кадастровий номер: :15:008:0363 містять лист Головного управління Держкомзему у Полтавській області від 07.11.2011 р., вих. № 4052/100, клопотання Головного управління Держкомзему у Полтавській області від 02.11.2011 р. № 56 та лист Головного управління Держкомзему у Полтавській області від 29.11.2011 р. № 05-03/3143.

Управлінням Держкомзему у м. Полтава було проведено державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363; цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання земельної ділянки: для організації ринку «Речовий»; форма власності: комунальна власність; дата державної реєстрації не визначена.

Інформація про державну реєстрацію земельною ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363, міститься у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-011 від 21.03.2017 р.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-011 від 21.03.2017 р., державна реєстрація земельної ділянки, кадастровий номер: :15:008:0363, була проведена на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі, об'єднанні земельних ділянок, 29.08.2011 р.; ДНВП «Полтавагеодезцентр», ОСОБА_6.

Як встановлено судовими рішенням у справі №917/498/15, державна реєстрація земельної ділянки площею 1,9470 га, кадастровий номер: :15:008:0363 за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, була проведена Управлінням Держкомзему у м. Полтава з порушенням вимог ст. 123 ЗК України у частині відсутності правових підстав виділення ділянки та п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 677.

Неправомірність реєстрації в Державному земельному кадастрі спричинила неправомірну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4 міською радою в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно.

Рішення дванадцятої сесії ОСОБА_4 міської ради шостого скликання «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для організації ринку «Речовий» по вул. Фрунзе, 34-а» від 14.07.2011 р. не може бути підставою для державної реєстрації (формування) земельної ділянки в державному земельному кадастрі та спростовує висновки місцевого господарського суду щодо існування сформованої земельної ділянки для передачі в постійне користування.

За таких обставин, на дату прийняття рішенням ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017 р., на земельну ділянку за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363, не існувало технічної документації із землеустрою, яка б посвідчувала права на земельну ділянку.

Отже, під час прийняття рішення ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017 р. відповідач не мав права передавати у постійне користування земельну ділянку без технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої на підставі дозволу ОСОБА_4 міської ради, оскільки державна реєстрацію земельної ділянки та реєстрація права власності за ОСОБА_4 міською радою були проведені незаконно.

Також, колегія суддів, не погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо відсутності у позивача порушеного майнового права з огляду на наступне.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 р. по справі № 1622/2а-3690/11, яка залишена без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2012 року (далі судові рішення у справі №1622/2а-3690/11) скасовано рішення восьмої сесії ОСОБА_4 міської ради шостого скликання від 01.03.2011 р. щодо скасування рішення двадцять восьмої сесії ОСОБА_4 міської ради пятого скликання «Про надання земельних ділянок, оформлення та продовження права користування земельними ділянками» від 19.06.2008 р. у частині продовження права оренди земельної ділянки на пять років Закритому акціонерному товариству «Спільне українсько -німецьке підприємство «Полімпекс» по вул. Новий Базар, 9 у м. Полтаві площею 2,0428 га для експлуатації та обслуговування речового ринку.

Судовими рішеннями у справі №1622/2а-3690/11 встановлено наступне.

Протягом користування земельною ділянкою за адресою вул. Новий Базар, 9 відповідно до п. 3 рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 30 вересня 1994 р. № 319, що була передана позивачу в оренду, строк якої постійно продовжувався, у позивача виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав (у даному випадку право власності на нерухоме майно) та охоронюваних законом інтересів.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 30.09.1994 року № 319 передано підприємству «Полімпекс» тимчасово в користування територію по вул. Н.Базар, 3,5,9, Фрунзе, 30, площею 1,0 га в оренду терміном на 5 років для організації речового ринку.

На виконання зазначеного рішення, архітектурно-планувального завдання на проектування тимчасового речового ринку в кварталі вул. ОСОБА_5 Фрунзе та генплану А-73-94-ГП речового ринку, ПрАТ «Полімпекс» виконало роботи по будівництву та облаштуванню території речового ринку, у тому числі було влаштовано огорожу, ворота, хвіртки та замощення на всій площі земельної ділянки за цією адресою.

В подальшому інфраструктура ринку добудовувалася, а саме: кафе та туалет згідно рішення міськвиконкому № 155 від 22.05.1996 р.; камери схову згідно розпорядження № 374-р від 04.06.1998 р., також на підставі договору купівлі-продажу ПрАТ «Полімпекс» за власні кошти придбало адміністративний будинок.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 10.06.1998 р. №140 дозволено Спільному українсько-німецькому підприємству «Полімпекс» запроектувати поширення території ринку за рахунок знесення об'єктів.

Актом робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будівлі, споруди, приміщення від 01.12.1998 р. прийнято в експлуатацію 1 чергу речового ринку, яка складалась з площі 1,7 га, торгових прилавків з навісами - 783, кіосків - 6 шт., наметів розбірних - 1549 шт., акт робочої комісії був затверджений розпорядженням виконкому ОСОБА_4 міської ради від 14.01.1999 року № 25-р.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 13.09.2000 р. №272 закріплено земельну ділянку площею 2,0428 га по вул. Новий Базар, 9 в м. Полтаві за Спільним українсько-німецьким підприємством «Полімпекс» для розміщення та експлуатації речового ринку.

На виконання вказаного рішення 02.08.2000 р. було складено ОСОБА_2 №0184-0 встановлення і погодження меж землекористування та укладено договір оренди землі площею 20428 кв.м.

Право власності на нежитлові будівлі за адресою: м. Полтава, вул. Новий Базар, 9 виникло у позивача 24.03.2006 р. на підставі свідоцтва про право власності, ЯЯЯ/726571 від 21.03.2006 р., виданого Головним управлінням з питань житлово-комунального обслуговування населення.

Згідно з даними технічного паспорту від 27.04.2011 року на громадські будівлі, що належать ПрАТ «Полімпекс» за адресою м. Полтава, вул. Новий Базар, 9 знаходяться нежитлові будівлі до складу яких входять: магазин А-1 пл. 151,1 кв. м., вбиральня Б-1 пл. 53,1 кв. м., адміністративний будинок, камери схову В-1 пл. 530,2 кв. м., № 1 хвіртка, № 2 ворота, № 1442 огорожа, № 1443 хвіртка, № 1444 ворота, № 1445 огорожа, № 1446 ворота, № 1447 огорожа, № 1448 хвіртка, № 1449 огорожа, № 1450 ворота, № 1451 ворота, № 1452 ворота, № 1453 ворота, № 1454 ворота, № 1455 огорожа, № 1456 ворота.

Свідоцтвом на нерухоме майно від 20.06.2013 р., індексний номер 5186517 та свідоцтвом на нерухоме майно від 26.06.2013 р., індексний номер 5393981, виданим внаслідок приведення статутних документів у відповідність до нової редакції Закону України «Про акціонерні товариства» та зміною назви товариства, за ПрАТ «Полімпекс» зареєстровано право власності на обєкт нерухомого майна: нежитлові будівлі, адреса обєкта: м. Полтава, вул. Новий базар, 9. Складовими частинами даного обєкта є: магазин, А-1, 151,1 кв. м.; вбиральня, Б-1, 53,1 кв. м.; адміністративний будинок, камера схову, В-2, 530,2 кв. м.; ворота, №1, ворота, № 2, хвіртки № 1, 1443, 1448, ворота № 2, 1444, 1446, 1450, 1451, 1452, 1453, 1454, 1456, огорожа № 1442, 1445, 1447, 1449, 1455; торгові павільйони (переносні) № 3-1158, палатки-навіси (переносні) № 1159-1440.

Частиною 1 ст. 179 Цивільного кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно частини 1 статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

У відповідності до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Об'єктами нерухомого майна є виключно предмети матеріального світу, існуючі у відповідній матеріальній формі (матеріальний виразник їх існування у світі), що є розташованими виключно на земельній ділянці. При тому, об'єкти нерухомого майна відокремлюються від інших об'єктів нерухомого майна за рахунок матеріальної форми їх існування (зайняття певного обсягу фізичного простору, який одночасно не може бути зайнятий іншою річчю).

З огляду на викладене, окремим об'єктом нерухомого майна, є предмет матеріального світу, який має власну матеріальну форму, що займає визначений його матеріальною формою обсяг фізичного простору (зокрема площі земної поверхні на якій розміщений об'єкт нерухомого майна, тобто площі земної поверхні яка знаходиться виключно під об'єктом нерухомого майна, яка визначається виключно зовнішніми межами конструктивних елементів об'єкту що забезпечують його нерозривний зв'язок із земельною ділянкою на якій він розміщений).

Об'єкти нерухомого майна відокремлюються від інших об'єктів нерухомого майна за рахунок матеріальної форми їх існування (зайняття певного обсягу фізичного простору, який одночасно не може бути зайнятий іншою річчю).

За змістом приписів пп. 2 п. 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141, складовою частиною частини об'єкта нерухомого майна є її приналежність, тобто складова частина складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням.

У відповідності до змісту ч. 1 ст. 186 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Отже, необхідною умовою виникнення правовідносин, що складають предмет правового регулювання ч. 1 ст. 186 Цивільного кодексу України є наявність наступних фактичних обставин: приналежність призначена виключно для обслуговування головної речі; приналежність пов'язана з головною річчю спільним призначенням.

За змістом п. 1.2. Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2009 р. № 660/5, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус.

Водночас державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі «опис нерухомого майна».

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 13.06.2016 р. № 62080643 за позивачем на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 5186517, виданого 20.06.2013 р. та свідоцтва про право власності, серія та номер: 5393981, виданого 26.06.2013 р., зареєстровано право власності на нежитлові будівлі (ринковий комплекс) за адресою: м. Полтава, вул. Новий Базар, 9, з наступними складовими частинами: магазин, А-1, 151,0 кв. м.; вбиральня, Б-1, 53,1 кв. м.; адміністративний будинок, камера схову, В-2, 523,3 кв. м.; хвіртка № 1, торгові павільйони, намети, огорожа № 1442, хвіртка № 1443, ворота № 1444, огорожа № 1445, ворота № 1446, огорожа № 1447, хвіртки № 1448, огорожа № 1449, ворота № 1450, 1451, 1452, 1453, ворота № 1454, огорожа № 1455, ворота № 1456, хвіртка № 1457, замощення № 1525.

Як власник нерухомого майна ПрАТ «Полімпекс», має «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право, що може бути реалізовано у вигляді «права на користування земельною ділянкою», використання якої є невід'ємною складовою ефективного здійснення нею права власності на нерухоме майно.

А отже, правовідносини, які виникли між сторонами охоплюються змістом статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, яка, як і практика Європейського Суду з прав людини застосовуються як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV).

При цьому згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» може означати «існуюче майно» або «активи», включаючи «права вимоги», стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (пункти 32-35 рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»).

Отже, відповідно до статті 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статті 377 Цивільного кодексу України, частини першої та другої статті 120 ЗК України, які діють на даний час, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За ними, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №253цс16.

Отже, в такому випадку діє принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований.

Тобто, особа, яка набула права власності па будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості, що також може говорити про наявність «законних сподівань» позивача на користування земельною ділянкою.

Оскільки предметом спору є рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24 березня 2017 року «Про питання постійного користування земельними ділянками» в частині передачі в постійне користування Комунальному підприємству «Полтава-сервіс» ОСОБА_4 міської ради земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34а, площею 1.9470 і а., кадастровий номер :15:008:0363 для організації ринку «Речовий», цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови, за кодом для визначення функціонального використання земельної ділянки: 03.10. згідно № з/п 3 додатку 2 до рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24 березня 2017 року», тобто земельної ділянки, формування якої було скасовано судовими рішеннями у справі №917/498/15 вказане рішення ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017р. є незаконним, яке в свою чергу порушує майнові права позивача, гарантовані положеннями Земельного та Цивільного кодексів України.

Окрім того, за висновком судової експертизи № 271 від 03.06.2016 р., проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені засл. проф. ОСОБА_7 по адміністративній справі № 816/4596/13-а, огорожа, ворота, хвіртки є капітальними спорудами та мають фундаменти, які виконані із залізобетону. Замощення виконано на всій території по вул. Новий Базар, 9 у м. Полтаві із асфальтобетону, який улаштований на щебеневій подушці; по території вул. Новий Базар, 9 у м. Полтаві магазин літ А-1, вбиральня Б-1, адміністративний будинок літ. В-2, торгові павійльони, огорожені парканом.

Тобто, перелічені будівлі та споруди є комплексом, який виконує функції торгівельного ринку (базару) та відповідно до ст. 66 ГК України мають ознаки цілісного майнового комплексу.

Судовим рішенням у адміністративній справі (постанова ОСОБА_4 окружного адміністративного суду від 09.11.2016 р. по справі 816/4596/13-а), в основу якого покладено зазначений висновок судової експертизи №271 від 03.06.2016 року встановлені обставини, які не потребують доведення на підставі ч. 3 ст. 35 ГПК України, а саме: наявність на земельній ділянці об'єктів нерухомого майна, які виконують функції торгівельного ринку (базару), мають ознаки цілісного майнового комплексу та перебувають у власності позивача на підставі свідоцтва на нерухоме майно від 20.06.2013р., індексний номер 5186517 та свідоцтва на нерухоме майно від 26.06.2013 р., індексний номер 5393981,наявність у позивача права на отримання земельної ділянки площею 20428 кв. м. за адресою: Полтавська область, вул. Новий Базар 9, кадастровий номер 15:008:0028 у користування у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судову експертизу», зокрема, правильність висновку судової експертизи забезпечується: процесуальним порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду; створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Отже, висновок господарського суду першої інстанції про неправомірність судової експертизи № 271 від 03.06.2016р. є безпідставним.

З урахуванням викладеного позивач обґрунтовано вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в тому числі тим, які вважаються встановленими та не потребують доведення на підставі ч. З сі. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на одержання в користування земельної ділянки 20428 кв.м. в повному обсязі, колегія суддів виходить з наступного.

Земельна ділянка, площею 20428 кв.м. по вул. Новий Базар, 9 у м. Полтаві була утворена згідно розпорядження виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради № 319 від 30.09.1994 р. «Про тимчасове розміщення речового ринку на ділянці по вул. Новий Базар: 3, 5, 9, Фрунзе, 30», рішення ОСОБА_4 міської ради № 272 від 13.09.2000 р. «Про закріплення земельних ділянок», технічної документації на вказану земельну ділянку та акту встановлення та погодження меж землекористування від 02.08.2000 р.

29.10.2002 р. зазначеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер: 15:008:0028.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, який діяв на час формування земельної ділянки, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 24 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, який діяв на час формування земельної ділянки порядок оформлення тимчасового користування землею) право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Форма договору і порядок його реєстрації встановлений Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. № 2073 державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

За таких обставин, позивач правомірно набув право користування земельною ділянкою площею 20428 кв.м., за адресою м. Полтава, вул. Новий Базар, 9 на підставі договору на право тимчасового користування землею від 27.09.2000 р., який було зареєстровано 03.10.2000 р. виконкомом ОСОБА_4 міської ради за № 155 П, без проекту відведення земельної ділянки, який на час отримання ділянки в оренду законодавчо не вимагався.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.

Таким чином, земельна ділянка кадастровий номер :15:008:0028, площею 20428 кв.м., за адресою м. Полтава, вул. Новий Базар, 9, була сформована у повній відповідності до норм чинного на час її формування законодавства України.

Аналогічний висновок, щодо наявності у позивача права на користування земельною ділянкою містять судові рішення у справі №917/498/15, де зазначено, що на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради двадцять восьмої сесії п'ятого скликання від 19.06.2008 р. «Про надання земельних ділянок, оформлення та продовження права користування земельними ділянками», у позивача виникло право користування на земельну ділянку кадастровий номер 15:008:0028, площею 20428 кв.м., за адресою м. Полтава, вул. Новий Базар, 9, і це право виникло раніше, аніж подібне право КП «Полтава-Сервіс».

Враховуючи наявність на земельній ділянці обєктів нерухомого майна, які мають виконувати функції торгівельного ринку (базару), мають ознаки цілісного майнового комплексу та перебувають у власності позивача на підставі свідоцтва на нерухоме майно від 20.06.2013 р., індексний номер 5186517 та свідоцтва на нерухоме майно від 26.06.2013 р., індексний номер 5393981, позивач має право на отримання земельної ділянки площею 20428 кв. м. за адресою: Полтавська область, вул. Новий Базар, 9, кадастровий номер 15:008:0028 у користування у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Надаючи правову оцінку правомірності дій відповідача щодо передачі земельної ділянки у постійне користування третій особі колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Судовими рішеннями у справі №917/498/15 було відновлено стан земельної ділянки площею 20428 кв. м. за адресою: Україна, Полтавська область, місто Полтава, вул. Н. Базар, 9, кадастровий номер земельної ділянки: :15:008:0028, який існував до порушення прав шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Європейського суду з прав людини від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом.

Метою господарського процесу є встановлення взаємовідносин сторін, винесення і виконання законного та обґрунтованого рішення з господарського спору. Тому господарське процесуальне провадження охоплює всі питання, повязані як з розглядом, вирішенням господарських спорів, так і з виконанням рішень господарського суду.

Виконання рішення господарського суду є завершальною і важливою стадією господарського процесу. Реальний захист відновлення порушених субєктивних прав юридичної особи, громадянина-підприємця можуть бути забезпечені лише тоді, коли відповідач підкоряється рішенню господарського суду та виконує його. В іншому випадку звернення до цього органу виявилося б непотрібними витратами коштів, сил, часу сторін і господарського суду, оскільки захист прав є не що інше, як його реальне, в необхідних випадках примусове здійснення.

Тобто, ОСОБА_4 міська рада повинна була виконати судові рішення у справі №917/498/15, вчинивши дії на їх виконання.

Проте, прийняття рішення від 24.03.2017 р. про передачу в постійне користування земельну ділянку за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34а (стара назва «Фрунзе»), площею 1,9470 га, кадастровий номер :15:008:0363, для організації ринку «Речовий», свідчить про вчинення відповідачем неправомірних дій, які порушують процесуальні та конституційні вимоги чинного законодавства України щодо обовязковості виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Враховуючи відсутність технічної документації із землеустрою, яка б посвідчувала права на земельну ділянку (ст. 123 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час прийняття рішення); існування судового рішення про відновлення попереднього стану земельної ділянки, невиконаного відповідачем (ст. 129-1 Конституції України, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та наявність у позивача права користування земельною ділянкою та майнові права позивача, гарантовані чинним законодавством України, колегія судів дійшла висновку, що рішення ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017 р. в частині, що оскаржується, має бути визнано недійсним на підставі ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 21 Цивільного кодексу України, ст. 155 Земельного кодексу України як таке, що суперечить законодавству та порушує права та законні інтереси позивача.

Окрім того, помилковим є посилання відповідача на те, що рішення ОСОБА_4 міської ради в оспорюваній частині вичерпало свою дію внаслідок виконання, а отже його скасування не породжує для позивача наслідків як захист порушеного права, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1 та 4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегією суддів Судових палат в адміністративних, господарських і цивільних справах Верховного Суду України у постанові № 21-405а14 від 11.11.2014р. викладено наступний правовий висновок.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених права не забезпечує їх реального захисту.

Зазначений правовий висновок зроблено за результатами розгляду адміністративної справи, в якій заступник прокурора м. Києва оспорював виключно рішення міської ради про передачу кооперативу земельних ділянок і не порушував питання про захист права власності на землю. У цій справі Верховний Суд України не робив висновку про абсолютну відсутність підстав для скасування подібних рішень органів місцевого самоврядування за результатами розгляду спорів, які виникли в сфері приватноправових відносин, і розглядаються в порядку цивільного чи господарського судочинства.

Натомість, із урахуванням правового висновку, викладеного в постанові від 11.11.2014р. в справі № 21-405а14, Верховний Суд України в постанові від 1612.2015р., прийнятій за результатами розгляду справи № 6-цс15 на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України, сформулював такий правовий висновок.

Із урахуванням висновків Конституційного Суду України в Рішенні від 16.04.2000р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та з огляду на положення ст. 11 ЦК України, ст.ст. 78, 116. 122 ЗК України, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017р.у справі № 911/3285/14.

Також, пунктом 13 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.

Як роз'яснено у п. 2. 3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011р. № 6, державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних. Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної. Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт не визнано недійсним у встановленому порядку.

В даному випадку реєстрація речового права на постійне користування земельною ділянкою пл. 1,947 га. по вул. Фрунзе, 34а, кадастровий номер :15:008:0363, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (ОСОБА_4 міської ради) про передачу земельної ділянки в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідної реєстрації речового права недійсним, якщо рішення, на підставі якого воно зареєстроване, не визнано недійсним у встановленому порядку, оскільки рішення органу місцевого самоврядування у відповідності до якого вказана земельна ділянка надана у користування є чинним, та не скасоване у встановленому законом порядку.

В свою чергу, орган місцевого самоврядування має виключну компетенцією по розпорядженню земельною ділянкою відповідної територіальної громади (стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР), а його дії по передачі земельної ділянки і стягненню плати за її використання охоплюються положеннями законодавства України.

Зокрема, відповідно до статті 13 Конституції України, земля. її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Підставою для реєстрації речового права у вигляді права постійного користування земельною ділянкою пл. 1,947 га. по вул. Фрунзе, 34а. кадастровий номер :15:008:0363 є саме рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_4 міської ради, і саме з ним пов'язано настання відповідних правових наслідків, а тому законодавство не передбачає вчинення інших правочинів в межах припинення такого права, відтак, ПрАТ «Полімпекс» вірно обрано спосіб захисту шляхом визнання недійсним рішення, яке порушує його право, та за наслідком недійсності якого відбудеться скасування речового права та відновлення існуючого права позивача, на захист якого подано позов.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає приписам статті 16 Цивільного кодексу України і не може бути підставою для відмови у позові.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

А отже, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, оскільки є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи та зібраними по справі доказами.

За таких обставин, місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 09.08.2017р. у справі №917/556/17 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до статі 49 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги та позовної заяви покладається за відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.2 ст. 103, п.1, 4. ст.104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Полімпекс, м. Полтава задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 09.08.2017р. у справі №917/556/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24 березня 2017 року Про питання постійного користування земельними ділянками в частині передачі в постійне користування Комунальному підприємству Полтава-сервіс ОСОБА_4 міської ради земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34а, площею 1, 9470 га, кадастровий номер :15:008:0363 для організації ринку Речовий, цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови, за кодом для визначення функціонального використання земельної ділянки: 03.10, згідно п. 3 додатку 2 до рішення десятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 міської ради від 24.03.2017р.

Стягнути з ОСОБА_4 міської ради, м. Полтава (вулиця Соборності, 36, місто Полтава, 36000, ) на користь Приватного акціонерного товариства Полімпекс, м. Полтава (вулиця Овочева, 4, місто Полтава, 36010, , р/р 9067 в ПРУ КБ «ПриватБанк» у місті Полтава, МФО 331401) 1760,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 1600,00 грн. судового збору за подання позову.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.10.2017 року

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.