Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

"19" вересня 2017 р. Справа № 927/752/17

Позивач: Сільськогосподарський виробничий кооператив «Зоря»,

, вул. Перевертуна, 15 А, с. Шаболтасівка, Сосницький район, Чернігівська область, 16111

Відповідач: Дочірнє підприємство «Коропський сирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СиЛ»,

, вул. Дачна, 25, смт. Короп, Чернігівська область, 16200

Предмет спору: про розірвання договору

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № б/н від 29.06.2017;

від відповідача: не зявився.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Зоря» звернувся з позовом до Дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СиЛ», у якому просить розірвати договір №1/10 від 01.10.2016, укладений між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у звязку з істотним порушенням відповідачем умов договору №1/10 від 01.10.2016, а саме щодо оплати за поставлену сировину, позивач, не отримавши оплату, поніс матеріальні збитки. На надіслані позивачем відповідачу претензію від 20.06.2017 №57 про сплату заборгованості та повідомлення про пропозицію розірвати договір від 29.06.2017 №58 відповіді не надійшло, що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.08.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 05.09.2017.

Ухвалою господарського суду від 05.09.2017 відкладено розгляд справи на 19.09.2017.

У судове засідання з'явився уповноважений представник позивача.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, але у судове засідання не зявився. Відзиву на позов, запропонованого надати ухвалою суду від 05.09.2017, суду не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі Постанова № 18), якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, у тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно з п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач не скористався належним йому процесуальним правом брати участь у судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позов та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також те, що представник позивача проти розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

У письмових поясненнях представник позивача надає підтвердження про те, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору. Також представник позивача зазначає, що повідомлення про пропозицію розірвати договір від 29.06.2017 №58 було надіслано відповідачу 01.07.2017 та отримано ним 04.07.2017, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. Як вказує представник позивача, станом на 18.09.2017 жодної відповіді на претензію від 20.06.2017 №57 та на повідомлення про пропозицію розірвати договір від 29.06.2017 №58 від відповідача не надійшло. Крім того, повідомляє, що відповідно до листа філії ПАТ «Укрексімбанк» від 06.09.2017 останнє надходження коштів від відповідача на рахунок позивача відбулось 01.06.2017 у розмірі 50000,00 грн, за період з 02.06.2017 по 05.09.2017 кошти від відповідача не надходили.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані представником позивача докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Як встановлено судом, 01.10.2016 між Дочірнім підприємством Коропський сирзавод Товариства з обмеженою відповідальністю СиЛ (далі Заготівельник) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом Зоря (далі Товаровиробник) укладений договір №1/10 (далі Договір) (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.1 Договору Товаровиробник зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Заготівельника сільськогосподарську продукцію молоко коровяче незбиране, що відповідає ДСТУ 3662-97 Молоко коровяче незбиране вимоги при закупівлі, а Заготівельник зобовязується прийняти та оплатити сировину в порядку, передбаченому цим Договором.

Ціна на сировину є договірною і формується в залежності від сезонності ринку цін на молоко, кількості та якості молока, за спільною згодою сторін і засвідчується підписанням протоколу погодження цін, який є невідємною частиною цього Договору (п. 3.1. Договору).

Згідно з п. 2.2 Договору оплата за сировину Заготівельник проводить один раз на тиждень по жиру та білку.

Порядок оплати: з розрахункового рахунка Заготівельника, вид розрахунків: безготівковий (п. 2.3, 2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору кількість сировини визначається і підтверджується документами (товаро-транспортна накладна форма №1-ТН (МС).

Згідно з п. 7.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2016. У випадку, якщо за місяць до закінчення строку цього Договору одна із Сторін письмово не повідомить про свій намір припинити дію цього Договору, Договір вважається продовженим на наступний календарний рік за взаємною згодою Сторін і так кожного наступного календарного року.

На виконання умов Договору згідно з приймальною квитанцією №КСЗ00005219 з 01.04.2017 по 30.04.2017 позивачем поставлено відповідачу молока на загальну суму 840774,18 грн. Сальдо на початок місяця становило 873116,27 грн, сплачено коштів за попередній місяць 1080000,00 грн. Отже, сальдо (заборгованість) перед позивачем на кінець місяця (періоду) становило 633890,45 грн (а. с. 12).

Платіжним дорученням від 03.05.2017 №583 відповідач перерахував кошти позивачу у розмірі 300000,00 грн, призначення платежу за молоко зг. дог. №1/10 від 01.10.2016 (а. с. 13).

Відповідно до приймальної квитанції №КСЗ00005580 з 01.05.2017 по 05.05.2017 позивачем поставлено відповідачу молока на загальну суму 115073,21 грн. Сальдо на початок місяця становило 633890,45 грн, перераховано відповідачем коштів за попередній місяць 300000,00 грн. Отже, сальдо (заборгованість) перед позивачем на кінець місяця (періоду) становило 448963,66 грн (а. с. 14).

Згідно з платіжними дорученнями від 15.05.2017 №623 на суму 20000,00 грн, від 30.05.2017 №1 на суму 100000,00 грн, від 01.06.2017 №777 на суму 50000,00 грн відповідачем сплачено позивачу кошти у загальному розмірі 170000,00 грн, призначення платежу за молоко зг. дог. №1/10 від 01.10.2016 (а.с. 15-17).

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем виконані прийняті на себе зобовязання з поставки та передачі товару, а відповідачем, у свою чергу, прийнятий цей товар без будь яких зауважень.

Відповідач частково розрахувався за поставлене молоко коровяче незбиране, заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 01.10.2016 №1/10 становить 278963,66 грн.

20.06.2017 позивачем на адресу відповідача направлена претензія від 20.06.2017 №57 про сплату у термін 5 робочих днів з моменту отримання претензії заборгованості у розмірі 284966,96 грн, з яких 278963,66 грн основного боргу та 6003,30 грн пені (а. с. 18).

Вказана претензія отримана відповідачем 21.06.2017, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а. с. 19).

У звязку з неотриманням відповіді на претензію та непогашенням відповідачем заборгованості за поставлене молоко, СВК «Зоря» на адресу ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «Сил» 01.07.2017 направлено повідомлення від 29.06.2017 №58 про пропозицію розірвати договір, у якому позивач пропонує відповідачу розірвати договір №1/10 від 01.10.2016 шляхом укладання додаткової угоди, текст якої доданий до повідомлення (а.с. 20-21).

Вказане повідомлення про пропозицію розірвати договір отримано відповідачем 04.07.2017, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а. с. 22), але відповіді від відповідача не надійшло.

Відповідно до довідки філії ПАТ «Укрексімбанк» у м. Чернігові від 06.09.2017 №076-005/2000 на рахунок СВК «Зоря» №3091 за період з 01.06.2017 по 05.09.2017 кошти від ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «Сил» надходили лише 01.06.2017 у розмірі 50000,00 грн, за період з 02.06.2017 по 05.09.2017 коштів від відповідача не надходило.

Таким чином, заборгованість відповідача станом як на 02.06.2017, так і до прийняття рішення у справі, складає 278963,66 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 713 Цивільного кодексу України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору.

До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки п. 2.2 Договору передбачено проведення оплати один раз на тиждень, суд вважає, що договором встановлений інший строк оплати товару, тобто, у правовідносинах сторін має місце відтермінування такої оплати, а отже правові норми, передбачені ст. 692 Цивільного кодексу України щодо обовязку покупця оплатити товар одразу після його прийняття, у спірних взаємовідносинах застосуванню не підлягають.

Тому до таких взаємовідносин підлягають застосуванню правові норми, встановлені ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У п. 2.2 Договору встановлено, що оплата за сировину проводиться один раз на тиждень.

Суд вважає, що з наведеної редакції неможливо однозначно та безспірно тлумачити:

- яка сума підлягає оплаті раз на тиждень;

- чи привязується сума оплати до поставленої кількості товару, і якщо навіть так, то до поставленої за який період вона привязується;

- у який день тижня має здійснюватись оплата (крім небанківських вихідних суботи та неділі).

Таким чином, суд доходить висновку, що у Договорі не встановлено та обставинами справи щодо господарських взаємовідносин сторін не підтверджено беззаперечне та безспірне тлумачення визначення строку (терміну) оплати відповідно до приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

20.06.2017 позивачем на адресу відповідача направлена претензія від 20.06.2017 №57 про сплату у термін 5 робочих днів з моменту отримання претензії заборгованості у розмірі 284966,96 грн, з яких 278963,66 грн основного боргу та 6003,30 грн пені, яка отримана відповідачем 21.06.2017, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Хоча неможливо встановити розмір заборгованості по кожному тижню, на момент предявлення вимоги він складає 278963,66 грн.

Останній день сплати заборгованості відповідачем 29.06.2017.

Як встановлено судом, заборгованість відповідачем у розмірі 278963,66 грн погашена не була.

Крім того, відповідно до п. 2.2 Договору оплата за поставлену сировину повинна була проводитись один раз на тиждень, проте, як вбачається з наданих платіжних доручень, незважаючи навіть на невизначеність розміру такої щотижневої оплати, оплата здійснювалась відповідачем рідше ніж раз на тиждень і на суму, яка є меншою від поставленої вартості товару, чим беззаперечно порушувались з травня місяця умови Договору.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

СВК «Зоря» на адресу ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «Сил» 01.07.2017 направлено повідомлення від 29.06.2017 №58 про пропозицію розірвати договір, у якому позивач пропонує відповідачу розірвати договір №1/10 від 01.10.2016 шляхом укладання додаткової угоди, проте відповіді на цю пропозицію від відповідача не надійшло.

Передбачене статтею 188 Господарського кодексу України надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 19.09.2011 № 22/110.

Отже, неотримання від відповідача відповіді на пропозицію позивача розірвати договір не унеможливлює звернення до суду з відповідним позовом та задоволення такого позову судом за наявності достатніх підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідач тривалий час не виконував своїх зобовязань за спірним договором у повному обсязі щодо оплати за поставлену йому сировину та не сплачував позивачу остаточну заборгованість у розмірі 278963,66 грн, що позивач очікував отримати при укладенні Договору, внаслідок чого позивачу були нанесені збитки у розмірі неоплаченої поставленої сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «ОСОБА_2 Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 п. 83); засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 щодо статті 13).

У постанові від 18.09.2013 у справі №6-75цс13 Верховний суд України зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Несплата заборгованості є істотним порушенням умов Договору, що завдає іншій стороні збитків і позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні Договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 14.10.2014 №3-143гс14.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем істотно порушено договір №1/10 від 01.10.2016, а отже, спірний договір підлягає розірванню

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили (ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України).

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 22, 32-36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір №1/10 від 01.10.2016, укладений між Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Зоря» (, вул. Перевертуна, 15 А, с. Шаболтасівка, Сосницький район, Чернігівська область, 16111) та Дочірнім підприємством «Коропський сирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СиЛ» (, вул. Дачна, 25, смт. Короп, Чернігівська область, 16200).

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СиЛ» (, вул. Дачна, 25, смт. Короп, Чернігівська область, 16200) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Зоря» (, вул. Перевертуна, 15 А, с. Шаболтасівка, Сосницький район, Чернігівська область, 16111) 1600,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.09.2017.

Суддя В.В. Шморгун