ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р.Справа № 922/2308/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Олександрівське"
до ОСОБА_1 районної державної адміністрації смт. Кегичівка , ОСОБА_2 сільської ради с. Власівка 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 (фермерське) господарство "Промінь" 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 у ОСОБА_1 районі ГУ Держеокадастру у Харківській області
про визнання незаконними та скасування рішень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_6 за довіреністю № 2 від 01.09.2017 року;

відповідача (ОСОБА_1 районна державна адміністрація) - не з`явився;

відповідача (ОСОБА_2 сільська рада) - ОСОБА_7, договір про надання правової допомоги № 9 від 12.06.2017 року, ордер № 13 від 28.07.2017 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (ФО ОСОБА_3О.) - не з`явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (ОСОБА_4 (фермерське) господарство "Промінь") - не з`явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (ОСОБА_5 у ОСОБА_1 районі ГУ Держеокадастру у Харківській області) - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (фермерське) господарство "Олександрівське" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 районної державної адміністрації та ОСОБА_2 сільської ради про: визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 48 від 17.02.2017 року про припинення дії договору оренди в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує охоронювані Законом інтереси селянського (фермерського) господарства "Олексанрівське"; визнання незаконним та скасування клопотання ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області до Голови ОСОБА_1 районної сільської адміністрації від 10.09.2016 року про виділення померлому ОСОБА_8 земельної ділянки № 425 площею 5,7255 із земельних часток (паїв) ОСОБА_2 сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в повному обсязі; визнання незаконними та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 151 від 28.04.2017 року про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в повному обсязі. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідачів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.07.2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 31.07.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.07.2017 року від відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації надійшло клопотання (вх. № 24026) з додатком про відкладення розгляду справи, у зв'язку з відпусткою представника.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 27.07.2017 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 24026) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 28.07.2017 року від представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради супровідним листом (вх. № 24148) надійшли документи для долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 31.07.2017 року від представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради надійшла заява (вх. № 24351) про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.07.2017 року розгляд справи було відкладено на 21.08.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 18.08.2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (ФО ОСОБА_3О.) надав письмові заперечення на позов (вх. № 26793).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 18.08.2017 року представник селянського (фермерського) господарства "Промінь" звернувся із клопотанням про залучення селянського (фермерського) господарства "Промінь" до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.08.2017 року представник відповідача (ОСОБА_1 районної державної адміністрації) надав заперечення на позов (вх. № 26999), в якому зазначає про те, що факт наявності права у ОСОБА_3 на отримання земельної ділянки (паю) із земель КСП "Власівське" цілком відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того відповідач вказує на те, що після розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 звернулась до районної державної адміністрації із заявою розірвати договір оренди між ФГ "Олександрівське" та ОСОБА_1 РДА, оскільки неможливо внести відомості до Державного земельного кадастру про власника. У зв`язку з чим ОСОБА_1 РДА вернулась до ФГ "Олександрівське" з проханням підписати угоди про припинення договору оренди. Проте, як зазначає відповідач, позивач відмовився від їх укладення, обґрунтовуючи це тим, що вказана земельна ділянка не належить ОСОБА_8 Також відповідач вказує на те, що ОСОБА_1 РДА прийнято розпорядження від 17.02.2017 року "Про припинення дії договору" враховуючи те, що договір діє до моменту витребування земельної ділянки власниками або спадкоємцями.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2017 року розгляд справи було відкладено на 04.09.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 04.09.2017 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 28311) про витребування доказів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 04.09.2017 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 28325) про залучення до участі у справі в якості 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 у ОСОБА_1 р-ні ГУ Держгеокадастру у Х/о.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 04.09.2017 року від представника позивача та представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради надійшло клопотання (вх. № 28370/17) про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 04.09.2017 року від представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради надійшли заперечення (вх. № 28367/17) на позов. У своїх запереченнях відповідач вказує на те, що ОСОБА_2 сільська рада Кегичівського району Харківської області при передачі у власність ОСОБА_3 земельного паю діяла у межах, наданих їй повноважень, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2017 року розгляд справи було відкладено на 18.09.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.09.2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (ОСОБА_4 (фермерське) господарство "Промінь") надав письмові заперечення проти позову (вх. № 29568).

Суд, розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, зазначає наступне.

У відповідності до ст. 4 - 3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

В даному випадку, в обґрунтування поданого клопотання, позивач посилається на необхідність витребування у ОСОБА_5 у ОСОБА_1 районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області документацію по виділенню земельних часток (паїв) та оформлення права власності на земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власникам земельних сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП "Власівське" на території ОСОБА_2 сільської рад Кегичівського району Харківської області, розроблену у 2003 році Харківським регіональним Центром державного земельного кадастру.

Проте суд зазначає, що ухвалою суду від 04.09.2017 року було зобов`язано ОСОБА_5 у ОСОБА_1 районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надати технічну документацію стосовно спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для повторного витребування документів.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Представник позивача в судовому засіданні 18.09.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача (ОСОБА_2 сільської ради) в судовому засіданні 18.09.2017 року проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача (ОСОБА_1 районної державної адміністрації) в судове засідання 18.09.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (ФО ОСОБА_3О.) в судове засідання 18.09.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (ОСОБА_4 (фермерське) господарство "Промінь") в судове засідання 18.09.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (ОСОБА_5 у ОСОБА_1 районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області) в судове засідання 18.09.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_7 України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 вересня 2017 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників позивача та відповідача (ОСОБА_2 сільська рада), судом встановлено наступне.

01.11.2015 року між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією (відповідач) та Селищним (фермерським) господарством «Олександрівське» (позивач) було укладено договір оренди землі, згідно з яким ОСОБА_1 РДА надала, а позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель не витребуваних земельних часток (паїв) № 425 загальною площею 5,1255 га, кадастровий номер :03:000:0186 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області, згідно розпорядження ОСОБА_1 РДА № 204 від 17.08.2015р.

01 листопада 2016 року ОСОБА_1 районною державною адміністрацією Харківської області було видано розпорядження № 384, яким гр.. ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, ділянка № 425 площею 5,7255 га ріллі із земель колективної власності реформованого КСП «Власівське» на території ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області для подальшого надання у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія - землі сільськогосподарського призначення.

17 лютого 2017 року ОСОБА_1 районною державною адміністрацією Харківської області було видано розпорядження за № 48, згідно з яким припинено договір оренди землі з С(Ф)Г «Олександрівське», у звязку з витребуванням даної земельної ділянки власником.

Як зазначає позивач, 23 лютого 2017 року С(Ф)Г «Олександрівське» звернулося до ОСОБА_1 РДА, ОСОБА_2 сільської ради і ОСОБА_5 Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі з інформаційними запитами, щоб дізнатися про підстави прийняття вказаних вище розпоряджень.

Позивач також вказує на те, що в період з 02 по 21 березня 2017 року господарством було отримано відповіді, з яких вбачається, що вказані вище розпорядження були, зокрема, видані на підставі клопотання ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області від 10.09.2016р. про виділення померлому ОСОБА_8 (спадкоємицею якого є ОСОБА_3) земельної ділянки № 425.

На думку позивача, розпорядження ОСОБА_1 РДА від 01 листопада 2016 року за № 384, від 17 лютого 2017 року за №48, клопотання ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області від 10.09.2016р. про виділення померлому ОСОБА_8 земельної ділянки № 425 та розпорядження ОСОБА_1 РДА від 28.04.2017 року № 151 - прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передання земельної ділянки у власність. Крім того позивач вказує, що вищезазначені розпорядження та клопотання порушують права та інтереси селянського (фермерського) господарства "Олександрівське", як орендаря спірної земельної ділянки (на час прийняття відповідних розпоряджень).

Вищезазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 384 від 01.11.2016 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та про визнання незаконними та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 151 від 28.04.2017 року про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено судом, 01.11.2015 року між позивачем та ОСОБА_1 районною державною адміністрацією Харківської області було укладено договір оренди землі від 01.11.2015 року.

Пунктом 8 договору було передбачено, що договір укладено до моменту витребування земельної ділянки власниками або спадкоємцями, але не більше ніж на 10 (десять) років з правом пролонгації.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0049734, виданого ОСОБА_1 РДА, Харківської області 1996 року на підставі розпорядження № 244 від 18.07.1996 року, ОСОБА_3 (третя особа) отримала свідоцтво на право на спадщину від 11.07.2016 року (спадкова справа № 196/2005, зареєстровано в реєстрі за № 395).

В подальшому, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), ОСОБА_3 20.12.2016 року звернулась до ОСОБА_1 РДА із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), ділянка № 425 площею 5,7255 га ріллі із земель колективної власності реформованого КСП «Власівське» на території ОСОБА_2 сільської ради для подальшого надання у власність для ведення товарно-господарського виробництва, категорія землі землі сільськогосподарського призначення.

У зв`язку з поданням відповідної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_1 РДА було прийнято розпорядження № 384 від 01.11.2016 року щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації.

В подальшому, розглянувши заяву ОСОБА_3, ОСОБА_1 РДА було прийнято розпорядження № 151 від 28.04.2017 року, яким виділено в натурі (на місцевості) та передано у власність громадянці України ОСОБА_3 земельну ділянку № 425 площею 5,1255 га ріллі (кадастровий номер :03:000:0186) із земель колективної власності реформованого КСП «Власівське», яка розташована за межами населеного пункту на території ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач в свою чергу вважає, що зазначені розпорядження ОСОБА_1 РДА прийняті з порушенням норм чинного законодавства та порушують його права та інтереси, як колишнього орендаря спірної земельної ділянки, оскільки ОСОБА_1 РДА Харківської області під час прийняття спірних розпоряджень керувалася лише клопотанням ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області, яке на думку позивача було подане без достатніх правових підстав.

Проте, суд не погоджується із твердженнями позивача щодо того, що спірні розпорядження порушують права та інтереси селянського (фермерського) господарства «Олександрівське», з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, за змістом ст.ст. 1, 2 ГПК України, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Проте, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого зазначеними нормами права. Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд має встановити, чи є особа, за позовом якої порушено провадження по справі, належним позивачем, тобто, звертаючись до суду із вимогами про визнання незаконними розпоряджень, позивач має довести, яким чином оспорюваний правочин порушує або оспорює права і охоронювані законом інтереси позивача.

З матеріалів справи вбачається, що спірні розпорядження приймалися ОСОБА_1 РДА Харківської області стосовно громадянки ОСОБА_3.

Крім того під час укладення договору оренди, позивач був обізнаний про те, що земельна ділянка, яка передається йому в оренду є земельним паєм та в разі її витребування власником чи спадкоємцем договір припиняється (п. 8 договору оренди).

Слід зазначити, що у відповідності ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, позивач в силу викладеного та у відповідності до вимог ст.4-3 та ст.33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) зобов'язаний довести за допомогою належних та допустимих доказів по-перше: порушення спірними розпорядженнями прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; по-друге, наявність передбачених законом підстав для визнання спірних розпоряджень незаконними.

Позивачем цей тягар доказування не витримано.

Відсутність факту порушень прав або охоронюваних законом інтересів означає відсутність підстав для задоволення позовних вимог, адже встановлення такого факту у відповідності до ст. 16, ЦК України, ст. 20 ГК України є обов'язковою передумовою застосування судом передбачених цими нормами способів захисту права.

В даному випадку, позивачем не доведено, що розпорядження ОСОБА_1 РДА № 384 від 01.11.2016 року та розпорядження № 151 від 28.04.2017 року порушують його права та охоронювані законом інтереси, оскільки відповідні розпорядження приймались стосовно земельної ділянки із земель не витребуваних земельних часток (паїв), та позивач був обізнаний, що договір оренди укладається до моменту витребування земельної ділянки власниками або спадкоємцями, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 384 від 01.11.2016 року та визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 151 від 28.04.2017 року.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання незаконним та скасування клопотання ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області до Голови ОСОБА_1 районної сільської адміністрації від 10.09.2016 року про виділення померлому ОСОБА_8 земельної ділянки № 425 площею 5,7255 із земельних часток (паїв) ОСОБА_2 сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права передбачено визнання недійсним правочину.

Правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Проте в даному випадку, клопотання ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області, яке просить визнати недійсним та скасувати позивач, не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки саме по собі клопотання не породжує певних правових наслідків як для цієї особи (яка його склала), так і для інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування клопотання ОСОБА_2 сільської ради Кегичівського району Харківської області до Голови ОСОБА_1 районної сільської адміністрації від 10.09.2016 року про виділення померлому ОСОБА_8 земельної ділянки № 425 площею 5,7255 із земельних часток (паїв) ОСОБА_2 сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 48 від 17.02.2017 року про припинення дії договору оренди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту г ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч.3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до ст.124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч.3 ст. 2 Земельного кодексу України об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно дост.3 Закону України "Про оренду землі" об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах.

Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об'єктами земельних відносин і мають різний правовий режим. На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективному сільськогосподарському підприємству. За своєю правовою природою поняття земельні частки (паї) не є тотожним земельними ділянками, а тому оренда земельної частки (паю) і оренда земельної ділянки мають суттєво різні якісні відносини, у випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом.

Відповідна позиція викладена у листі Державного комітету України із земельних ресурсів від 13.03.2001р. № 14-17-2-Н1063/2960, в якому зазначено, що оренда земельної частки (паю) та оренда земельної ділянки за предметом є суттєво різні якісні відносини. У випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом. Орендні відносини повинні оформлюватися договором як у випадку оренди земельної частки (паю), так і у випадку земельної ділянки.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Статтею 3 Закону передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельні ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Таким чином, виходячи з аналізу ст. 13 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" вбачається, що чинним законодавством чітко передбачено порядок передачі не витребуваних земельних паїв в оренду саме до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Тобто, законодавством передбачена можливість раціонального використання земельних часток до оформлення їхніми власниками правовстановлюючих документів з можливістю надходження коштів до бюджету.

Таким чином, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", а норми ст.79-1 Земельного кодексу України та статті 3 Закону України "Про оренду землі", відносно визначення об'єкта оренди - не поширюється на відносини щодо оренди земельної частки (паю).

В подальшому для осіб, які здійснюють оформлення державного акту на право приватної власності необхідно відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку.

Згідно з п. 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Статтею 607 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Тобто сертифікат на право на земельну частку (пай) не може вважатися правовстановлюючим документом на землю, та дійсний до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Отже після розроблення технічної документації на землю, власник земельного паю мав оформити право власності на відповідну земельну ділянку.

Зобов'язання сторін за договором оренди земельної ділянки можуть бути припинені після одержання державного акта на право приватної власності на землю і виділення земельної ділянки в натурі.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Так, статтею 31 Закону України «Про оренду землі» встановлені підстави припинення договору оренди землі, а саме: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). При цьому, зазначений перелік підстав є невичерпним.

В односторонньому порядку розірвання договору оренди землі можливе лише в тому випадку, якщо це прямо передбачено в договорі оренди землі.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що договором оренди спірної земельної ділянки було передбачено, що його укладено до моменту витребування земельної ділянки власниками або спадкоємцями.

Проте, як свідчать матеріали справи, розпорядження № 48 про припинення дії договору оренди було прийнято ОСОБА_1 РДА Харківської області 17.02.2017 року.

В той час, як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію спірної земельної ділянки за ОСОБА_3 було проведено лише 15.05.2017 року, тобто після прийняття спірного розпорядження.

В свою чергу, як вже було зазначено судом, ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) передбачено передачу в оренду земельних ділянок на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що передувати розпорядженню про припинення дії договору оренди спірної земельної ділянки мало оформлення ОСОБА_3 права власності на відповідну земельну ділянку.

В той час, як матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 було оформлено право власності на спірну земельну ділянку вже після прийняття розпорядження про припинення дії договору оренди.

Таким чином, ОСОБА_1 РДА Харківської області порушила порядок припинення договору оренди, передбачений Законом України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) та передчасно винесла розпорядження № 48 від 17.02.2017 року про припинення дії договору оренди № 13188801 від 26.01.2016 року на земельну ділянку № 425 площею 5,7255 га кадастровий № :03:000:0186 на території Валківської сільської ради, у зв`язку із витребуванням земельної ділянки власником.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 564 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи те, що передача в оренду позивачу спірної земельної ділянки була оформлена договором, то у відповідності до вищезазначеної норми закону, припинення зазначеного договору має вчинятись в тій самій формі, тобто шляхом укладенням додаткової угоди.

Відповідач в свою чергу посилається на те, що позивач відмовився від підписання додаткової угоди про припинення дії договору.

Проте матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до селянського (фермерського) господарства "Олександрівське" для підписання додаткової угоди.

Крім того в разі відмови селянського (фермерського) господарства "Олександрівське" від підписання додаткової угоди, ОСОБА_1 РДА мала право звернутись до суду з відповідним позовом щодо укладення відповідної угоди в судовому порядку.

У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно п.10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Це кореспондується із способами захисту прав, визначеними абз.2 ч.2 ст. 20 ГК України, яким передбачено спосіб захисту у вигляді визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів, та п. "г"ч.3 ст. 152 ЗК України (визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування).

Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 районною державною адміністрацією при прийнятті розпорядження № 48 від 17.02.2017від було порушено порядок припинення дії договору оренди землі № 13188801 від 26.01.2016 року, а саме винесено його передчасно, оскільки відповідне розпорядження було прийнято раніше ніж зареєстровано право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, що в свою чергу призвело до порушення прав Селянського (фермерського) господарства «Олександрівське», як орендаря (на час винесення спірного розпорядження) земельної ділянки № 425 площею 5,7255 га кадастровий № :03:000:0186 на території Валківської сільської ради, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 48 від 17.02.2017 року про припинення дії договору оренди є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим з ОСОБА_1 РДА підлягає до стягнення 1600,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 13 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)", ст. 3, 31 ЗУ "Про оренду землі", ст. 2, 79, 116, 124, 152 Земельного кодексу України, ст. 16, 202, 215, 393, 607 Цивільного кодексу України, ст. 1, 2, 16, 21, 33, 44, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області № 48 від 17.02.2017 року про припинення дії договору оренди землі реєстраційний № 13188801 від 26.01.2016 року на земельну ділянку № 425 площею 5,7255 га кадастровий № :03:000:0186 на території ОСОБА_2 сільської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області (64003, Харківська область, Кегичівський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, 50, ) на користь Селянського (фермерського) господарства "Олександрівське" (64003, Харківська область, Кегичівський район, смт Кегичівка, вул. Баклагіна, буд. 3, ) 1600,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 21.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_9

922/2308/17