донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

25.09.2017 справа №908/870/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання за участю представників сторін від позивача: від відповідача: розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 представник за довіреністю №743 від 12.12.2016 р. ОСОБА_6- представник за довіреністю №01-06/4651-02 від 13.09.2017 р. Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м.Мелітополь, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від05.07.2017 р. (повний текст 12.07.2017 р.)
у справі№908/870/17 (суддя Носівець В.В.)
за позовом:Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Запоріжжя
до відповідача: Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області , м.Мелітополь, Запорізька область
простягнення 1003120,76 грн. заборгованості
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017р. Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом №12/177 від 21.04.2017 р. до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м.Мелітополь, Запорізька область про стягнення 761 288 грн. 88 коп. (том 1, а.с.3-8).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.07.2017р. по справі №908/870/17 позов Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення 1003120,76 грн. задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком 1003120,76 грн. (один мільйон три тисячі сто двадцять грн. 76 коп.) вартості наданих телекомунікаційних послуг та 15046,81 грн. (п'ятнадцять тисяч сорок шість грн. 81 коп.) судового збору (том 2, а.с.145-148).

В обґрунтування правової позиції позивач посилався на статтю 63 Закону України Про телекомунікації, ст. ст. 48, 89, 102 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинної до 01.01.2017), Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610, 614, 617, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 144, 174, 193, 218 Господарського кодексу України.

Позивач, 25.05.2017 р. подав до місцевого господарського суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача суму у розмірі 944386,69 грн. за період з січня 2016 року по березень 2017 року.

31.05.2017 р. вищезазначену заяву було прийнято до розгляду.

Також позивач 19.06.2017 р. подав до господарського суду Запорізької області заяву про збільшення розміру позовних вимог, за якою просив стягнути з відповідача суму у розмірі 1003120,76 грн. за період з січня 2016 року по квітень 2017 року.

Вищезазначена заява була прийнята місцевим господарським до розгляду, у звязку з чим розглядались вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1003120,76 грн. за період з січня 2016 року по квітень 2017 року.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.07.2017 р. керуючись ст.ст. 86,93, ч.1 ст.95, п.2 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України апеляційну скаргу соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область №01-06/3570-02 від 07.07.2017 р. на рішення господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 р. по справі №908/870/17 повернуто. Справу №908/870/17 направлено до господарського суду Запорізької області (том 2, а.с. 152).

Не погодившись з винесеним рішенням, Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область повторно звернулось з апеляційною скаргою №01-06/3570-02 від 07.07.2017р. на рішення господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 р. по справі №908/870/17, разом із клопотанням №01-06/4024-02 від 03.08.2017 р. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 року по справі №908/870/17 (том 2, а.с.166-171).

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки останнє ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про відсутність вини в несвоєчасному виконанні зобовязання, оскільки видатки на відшкодування витрат за рахунок субвенцій з державного бюджету щодо виплат за користування телекомунікаційними послугами пільговими категоріями населення в державному бюджеті на 2016 2017р.р. не передбачено. У звязку із цим просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 р. по справі №908/870/17.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Чернота Л.Ф., судді Зубченко І.В., Попков Д.О. (том 2, а.с.163).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2017 р. порушено провадження по справі №908/870/17. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.09.2017р. об 14 год. 00 хв. (том 2, а.с.164-165).

05.09.2017р. до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Мелітополь, Запорізька область надійшов відзив № 12/476 від 01.09.2017р. на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мелітопольсмької міської ради Запорізької області, який було розглянуто судовою колегією та долучено до матеріалів справи (том 2, а.с.188-193).

Представник позивача у судовому засіданні 25.09.2017 р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Підтримав доводи, викладені у зазначеному вище відзиві та просив апеляційний суд залишити без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017р. по справі № 908/870/17. Також посилався на Постанову Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 р. №117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» та на Постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету"

Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на вимогах, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 р. по справі №908/870/17 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення 1003120,76 грн. відмовити повністю.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99,101 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника відповідача, адже наявних матеріалів і витребуваних додатково відомостей достатньо для надання належної правової оцінки правовідносинам у цій справі.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду ухваленим з дотриманням норм чинного законодавства, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Закону України Про жертви нацистських переслідувань, Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус, Закону України Про охорону дитинства, Закону України Про прокуратуру для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ № 295 від 11.04.2012р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги. У відповідності до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

На час розгляду справи, ані Законом України "Про телекомунікації", ані Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

За приписами ст. 86 та ст. 102 Бюджетного кодексу України вбачається, що до видатків місцевих бюджетів належать, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих пільговим категоріям громадян, що проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 97 Бюджетного Кодексу України встановлено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі Порядок № 256) встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання держаних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відтак, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг є Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради, м. Мелітополь, Запорізька область. На сьогоднішній день законодавство не змінилося, а відтак, саме на відповідача згідно положень Порядку № 256 та Постанови покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян при цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх фінансування.

Відповідно вищевказаного Порядку №256, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Переліки споживачів-пільговиків за видами пільг складались позивачем за формою №2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.07р. N535 Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг 2-пільга, та Інструкції про порядок її заповнення, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України направлялись відповідачу в електронному вигляді, як головному розпоряднику коштів місцевого бюджету для відшкодування позивачу пільг, наданих споживачам телекомунікаційних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з січня 2016 року по квітень 2017 року позивачем надавалися телекомунікаційні послуги споживачам телекомунікаційних послуг, що проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, які мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Загальна сума компенсації, нарахована за надання пільг з оплати за фактично надані споживачам телекомунікаційні послуги в зазначеному періоді, склала 1003120,76 грн.

Всупереч вимогам чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах у період з січня 2016 року по квітень 2017 року, відповідачем компенсовані позивачу не були, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 1003120,76 грн.

В період з лютого 2016 року по травень 2017 року позивачем рекомендованою кореспонденцією направлялися відповідачу супроводжувальні листи з розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг (акти форми 2-пільга) з вимогою оплати відшкодування понесених витрат.

Зокрема, позивач 28.01.2016 р. направив відповідачу лист №32/2-3-28 від 28.01.2016р. для вирішення останнім фінансування витрат, повязаних з наданням пільг, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Листом № 300/01-1-07 від 05.02.2016 відповідач повідомив, що не буде відшкодовувати витрати оператора в 2016 році у звязку з відсутністю запланованих видатків в Законі України Про Державний бюджет України на 2016 рік. Акти форми 2-пільга разом із супровідними листами поверталися відповідачем без прийняття їх на облік з формулюванням через відсутність субвенцій із державного бюджету.

(Субвенція - це форма грошової допомоги місцевим бюджетам із державного, яка призначена для конкретно визначеної цілі/цілей).

Позивач вважає, що відповідач не дотримується вимог чинного законодавства, ухиляється від компенсації вартості наданих позивачем телекомунікаційних послуг споживачам, які мають право на пільги.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Відповідно п. 1. ч. 2. ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Доказів оплати вищенаведеної заборгованості відповідач не надав.

За таких підстав, суд першої інстанції законно та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за надані в січні 2016р. по квітень 2017р. телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення на суму 1003120,76 грн.

Отже, судова колегія не приймає доводи відповідача, як докази по справі, щодо відсутності його вини, оскільки діючим законодавством не передбачена можливість звільнення відповідача від виконання своїх обовязків по вищенаведеному відшкодуванню через відсутність фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Відповідно до розрахунків видатків у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за надані послуги телекомунікаційного звязку пільговим категоріям громадян в сумі 1003120,76 грн., тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обовязковості договірних відносин сторін на відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання сторін виникають безпосередньо із законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Верховною Радою України 20.12.2016 прийнято Закон України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України, згідно якого ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України доповнено п.п. 20-4, яким визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг звязку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відтак, п. 5 вищезначеного порядку передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського, Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, в тому числі пільг з послуг зв'язку. Акти звіряння складаються за формою № 3-пільга, встановленою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28 березня 2003 року N 83 Про затвердження форми № 3-пільга.

Отже, що до обов'язків відповідача, як головного розпорядника коштів місцевого бюджету, відноситься саме складання актів встановленої форми, надання їх позивачу та надсилання до державних органів для виділення фінансування відповідно до вимог законодавства.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 зазначено, що на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. - відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Крім того, ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а посилання відповідача на те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не звільнюють його від обов'язку сплатити цю компенсацію.

Заперечення відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування судова колегія вважає безпідставними та зазначає, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Крім того, приписами ст. 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень прямо визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів з відповідача.

Вимогами ст. 3 вказаного Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Посилання відповідача на обовязковість укладання договору, судова колегія вважає безпідставним. Надання пільговим споживачам телекомунікаційних послуг передбачена вимогами чинного законодавства України.

Відсутність договору про надання послуг електрозвязку громадянами пільгових категорій в 2016 та 2017 році та актів звіряння розрахунків за формою 3-пільга свідчить про неналежне виконання відповідачем вимог чинного законодавства України.

Під час розгляду справи представник Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради наполягав що є неналежним відповідачем у даній справі.

Колегій суддів апеляційної інстанції розглянула пояснення відповідача та дійшла висновку про помилкові ствердження з огляду на наступне.

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради є юридичною особою (), у графі «дані про основний вид економічної діяльності» зазначено Державне управління загального характеру, що підтверджено випискою з ЄДР (том 6, а.с.44). А тому, позивач обґрунтовано визначив за даною справою відповідачем саме Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради.

Приписами ст. 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає заперечення скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 року у справі №908/870/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017р. по справі № 908/870/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: Л.Ф.Чернота

Судді: І.В.Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано примірників 4:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСЗО;