ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.09.2017 Справа № 920/822/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/822/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ЕНЕРДЖІ», м. Київ,

до відповідача Державного підприємства «Наумівський спиртовий завод», с. Наумівка Краснопільського району Сумської області,

про стягнення 8059,74 грн.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 11.09.2017,

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 8059,74 грн., з них: основний борг в сумі 5112,56 грн. за договором купівлі-продажу електричної енергії від 24.12.2013 року № 45, укладеного між сторонами; пеню в сумі 1403,50 грн., нараховану відповідно до пункту 5.2 зазначеного договору; інфляційні втрати в сумі 1002,06 грн.; три відсотки річних від простроченої суми боргу в сумі 241,62 грн.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце судового слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ф. 107, яке повернуто на адресу Господарського суду Сумської області відділенням поштового звязку.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Незявлення представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи та вирішенню спору за наявними у справі матеріалами на підставі положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі-продажу електричної енергії від 24.12.2013 року № 45 року (далі - договір), укладеного між сторонами у справі, позивач зобовязувався поставляти відповідачу електроенергію, а відповідач зобовязувався приймати і оплачувати електричну енергію (пункт 1.1 договору).

За умовами договору, позивач зобовязувався здійснювати продаж електроенергії відповідачу, оформлювати і передавати на підпис відповідачу акти прийому-передачі електроенергії, спожитої в розрахунковому місяці (пункти 3.1.1, 3.1.3 договору), а відповідач був зобовязувався підписати акт прийому-передачі електроенергії, спожитої у розрахунковому місяці, своєчасно (не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим) і у повному обсязі розраховуватися з позивачем за спожиту електроенергію (пункти 3.2.2, 3.2.3, 4.9 договору).

Відповідно до пункту 4.3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, у якому здійснюється постачання електроенергії.

Виконуючи умови договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано електроенергію 2-го класу напруги за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року у кількості 4513 кВт/год., вартість спожитої відповідачем за вказаний період електроенергії склала 8112,56 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі електричної енергії від 31.12.2015 року (а.с. 18).

Пунктом 4.7 договору визначений графік оплати електроенергії, що придбавається відповідачем, а у пункті 4.9 договору встановлено, що остаточний розрахунок проводиться відповідачем згідно рахунку, виставленого позивачем на підставі акту прийому-передачі електроенергії, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на виконання умов договору на адресу відповідача позивачем надсилався рахунок на оплату електричної енергії за грудень 2015 року від 04.01.2015 року № 11 (а.с. 19). 26.02.2016 року відповідач частково розрахувався за отриману електричну енергію в сумі 3000,00 грн. з посиланням та рахунок № 11 від 04.01.2015 року, в звязку з чим станом на 26.12.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу електричної енергії від 24.12.2013 року № 45 складає 5112,56 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним та неповним розрахунком відповідача за отриману електричну енергію за вищевказаним договором, що є порушенням умов укладеного між сторонами договору, прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

У відповідності до пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530 цього ж Кодексу, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 цього ж Кодексу визначено, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статей 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем, в порядку положень статті 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено відповідачеві лист від 15.06.2017 року № 149 з вимогою сплатити заборгованості за передану електричну енергію, проте зазначений лист залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Однак, як підтверджено матеріалами справи (позивачем були надані копії акту прийому-передачі електричної енергії за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року та рахунку від 04.01.2015 року № 11 для оплати за обсяги спожитої електричної енергії), на даний час рахунок, виставлений позивачем до сплати, відповідачем несплачений, що порушило права позивача та змусило його звернутись за захистом своїх прав до господарського суду з даним позовом.

Враховуючи, що факт заборгованості відповідача підтверджується матеріалами справи, а відповідачем, у свою чергу, не було подано заперечень вимогам позивача чи доказів погашення суми заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь боргу за придбану електричну енергію в сумі 5112,56 грн. є обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

За несвоєчасну оплату вартості отриманої електричної енергії, позивач вимагає стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», правовими наслідками порушення грошового зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Пеня та інші нарахування у звязку з порушенням грошових зобовязань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або несплату одержаного товару у вигляді стягнення пені передбачена пунктом 5.2 зазначеного вище договору, згідно якого при порушенні відповідачем зобовязання щодо своєчасного розрахунку з позивачем за продану електроенергію, відповідач сплачує на користь позивача неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у період нарахування, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 10-11), сума неустойки (пені) за порушення відповідачем строку своєчасного розрахунку за придбану згідно договору електроенергію складає 1403,50 грн.

Позивач має право вимагати від відповідача сплатити пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості. Пеня нараховується за весь період прострочення з дати закінчення строку оплати кожного відповідного рахунку до моменту повної оплати відповідачем ціни договору.

Частина шоста статті 232 Господарського кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами вищевказаного договору поставки.

З аналізу наданого позивачем розрахунку суми пені випливає, що останнім здійснено розрахунок неустойки (пені) за 12 місяців (за період з 28.08.2016 року по 28.08.2017 року), тоді як з урахуванням вищенаведених правових норм, нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, тобто пеня підлягає нарахуванню за період з 28.08.2016 року по 01.03.2017 року.

Приймаючи до уваги наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково в сумі 749,24 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 654,26 грн. суд відмовляє.

За несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 1002,06 грн. за період з лютого 2016 року по серпень 2017 року та 3 % річних в сумі 241,62 грн. за період з 01.02.2016 року по 28.08.2017 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 1002,06 грн. за період з лютого 2016 року по серпень 2017 року та 3 % річних в сумі 241,62 грн. за період з 01.02.2016 року по 28.08.2017 року є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 наведеного вище Кодексу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 5112,56 грн. основного боргу, 749,24 грн. пені, 241,62 грн. 3 % річних та 1002,06 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В іншій частині вимог щодо стягнення пені в сумі 654,26 в задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1470,88 грн. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Наумівський спиртовий завод» (42433, Сумська область, Краснопільський район, с. Наумівка, ідентифікаційний код 00375208) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ЕНЕРДЖІ» (01901, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Д, ідентифікаційний код 37701051) основний борг в сумі 5112,56 грн., пеню в сумі 749,24 грн., 3 % річних в сумі 241,62 грн., інфляційні втрати в сумі 1002,06 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1470,88 грн.

3. В іншій частині позову щодо стягнення пені в сумі 654,26 грн. відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26 вересня 2017 року.

Суддя ОСОБА_2