ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

28 вересня 2017 р. Справа № 902/375/17

Господарський суд Вінницької області в складі судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Павловій Т.С., розглянувши матеріали справи

за позовом фермерського господарства "Україна", с.Стара Прилука Липовецького району Вінницької області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Вінниця

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізична особа-підприємець ОСОБА_2, смт Берегомет Вижницького району Чернівецької області

про стягнення 137386,16 грн збитків

за участю представників сторін:

позивача Кончика А.В. (довіреність №670 від 03.11.2016);

відповідача ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 09.06.2009;

третя особа (ФОП ОСОБА_2) не з'явився

В С Т А Н О В И В :

Фермерське господарство "Україна" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вартості втраченого вантажу в сумі 113600,00 грн, а також 3% річних в розмірі 2246,62 грн та 21539,54 грн пені.

Ухвалою суду від 28.04.2017 за вказаним позовом порушено провадження, залучено до участі у розгляді у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 та призначено судове засідання на 25.05.2017.

Ухвалою суду від 30.05.2017 призначено у справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, провадження у справі зупинено.

05.09.2017 на адресу суду надійшов лист №19/102/8-4/20896 від 22.08.2017 Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за підписом директора Лайтера М.П. з повідомленням про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи в зв'язку з відсутністю оплати експертних послуг.

Ухвалою суду від 11.09.2017 провадження у справі №902/375/17 поновлено та призначено судове засідання на 28.09.2017.

25.09.2017 на адресу суду від представника позивача надійшло письмове пояснення б/н від 25.09.2017 (вх.канц. суду №06-52/9141/7), до якого долучено ряд документів, а також письмові пояснення працівників фермерського господарства "Україна", а саме: бухгалтера ОСОБА_5; начальника збуту готової продукції ОСОБА_6; ОСОБА_7, в обов'язки якої входило пошук автоперевізників для перевезення вантажу замовника; бухгалтера ОСОБА_8; ваговика ОСОБА_9; завідувача млином ОСОБА_10; комірника готової продукції ОСОБА_11 та ОСОБА_12, в обов'язки якої входить завантаження транспортних засобів перевізників виробами ФГ "Україна". Зазначені особи в своїх поясненнях засвідчили звернення ОСОБА_1 13 серпня 2016 року до вагової, бухгалтерії тощо для отримання вантажу борошна пшеничного, а також пригадали, що в 2015 році ОСОБА_1 надавав транспортно-експедиційні послуги господарству позивача.

Відповідач під час розгляду справи в суді проти позову заперечив. Суду пояснив, що між ним та позивачем відсутні договірні відносини; договір - заявку №8 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажу борошна пшениці та товарно-транспортну накладну №УК-0002865 від 15.08.2016 він не підписував. 13 серпня 2016 року ОСОБА_1 перебував на підприємстві позивача, де завантажив борошном належний йому транспортний засіб для перевезення вантажу "за замовленням невідомої особи, за усною домовленістю з останньою".

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ФОП ОСОБА_2 правом участі в судовому засіданні 28.09.2017 не скористався, причин неявки суду не відомі. Про час та місце розгляду спору останній повідомлений належним чином, що стверджується підписом представника останнього від 19.09.2017 на рекомендованому повідомленні №043 про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 11.09.2017).

Таким чином, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третьої особи про час і місце судового розгляду справи.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті.

За клопотанням представника фермерського господарства "Україна" б/н від 25.0.2017 (вх.канц. суду №06-52/9144/7) здійснюється фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

13.08.2016 між фермерським господарством "Україна" (Вінницька обл., Липовецький район, с.Стара Прилука) (постачальник) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (Чернівецька обл., Вижницький район, смтБерегомет) (покупець) було укладено договір поставки №89, відповідно до п.1 якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар - продукцію переробки пшениці, а покупець зобов'язується оплатити товар та прийняти його на умовах згідно договору (а.с.12).

Відповідно до п.1.2. договору, кількість, ціна, асортимент товару узгоджуються сторонами та вказуються у рахунку-фактурі та видатковій накладній на кожну відповідну партію товару.

13.08.2016 між фермерським господарством "Україна" (надалі - вантажовідправник, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - перевізник, відповідач) було підписано договір-заявку №8 про надання транспортно-експедиційних послуг (надалі -договір) по перевезенню вантажу борошна пшеничного вищого та першого ґатунків в загальній кількості 22 т (а.с.13).

Згідно даного договору-заявки №8 відповідач повинен був доставити вантаж 15 серпня 2016 року в смт Берегомет Чернівецької області.

Додатковими умовами до вказаного договору сторони визначили, що перевізник зобов'язується вчасно надати автомобіль і доставити вантаж до місця розвантаження в обумовлений строк. Інформувати замовника про вимушені затримки (погодні умови) транспортного засобу та інші непередбачені обставини, що перешкоджають своєчасній доставці вантажу.

Згідно товарно-транспортної накладної (далі ТТН) №УК-0002865 (а.с.14), 13.08.2016 позивач в пункті навантаження с.Стара Прилука Липовецького району Вінницької області ввірив відповідачу вантаж борошна пшеничного вищого ґатунку в кількості 20000 кг та борошна пшеничного першого ґатунку в кількості 2000 кг загальною вартістю 113600,00 грн, які були завантажені в автомобіль марки "КАМАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Факт завантаження товару на транспортний засіб відповідача останнім не заперечується, а також підтверджується товарно-транспортної накладною №УК-0002865, письмовими поясненнями посадових осіб позивача та іншими матеріалами справи.

Згідно договору поставки №89 від 13.08.2017, договору-заявки №8 від 13.08.2016, товарно-транспортної накладної №УК-0002865, видаткової накладної №УК-0002350 від 13.08.2016, вантаж борошна загальною кількістю 22 т вартістю 113600,00 грн відповідач повинен був доставити в пункт розвантаження за адресою: АДРЕСА_1.

З пояснень представника позивача вбачається, що вищевказаний вантаж до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 доставлений не був та до фермерського господарства "Україна" не повертався.

Даний факт також підтверджується наданими до суду 29.05.2017 третьою особою письмовими поясненнями, в яких останній зазначає про придбання ним продукції переробки пшениці відповідно до договору №89 від 13.08.2017, яка мала бути доставлена перевізником ФОП ОСОБА_1 13.08.2017, проте у обумовлену дату не доставлена.

16 листопада 2016 року позивач, відповідно до вимог ст.315 ГК України, ч.1 ст.925 ЦК України та пп. 16.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, надіслав відповідачу претензію №712, якою довів до відома останнього факт невиконання ним обов'язку щодо доставки ввіреного йому товару. В зв'язку з чим фермерське господарство "Україна" звернулось до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з вимогою про сплату боргу в розмірі 113600,00 грн. Даний лист вручений 26.12.2016 особисто відповідачу, про що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення за №325 (а.с.16-17).

Однак станом на день подання даного позову до суду відповідач вищевказаний вантаж пшеничного борошна в загальній кількості 22000 кг на загальну суму 113600,00 грн ні позивачу, ні отримувачу - ФОП ОСОБА_2 не поставив та відповіді на претензію, щодо повернення боргу, не надав.

В судовому засіданні відповідач факт підписання з позивачем договору заявки №8 від 13.08.2016 заперечив. Суду пояснив, що підпис на товарно-транспортній накладній №УК-0002865 від 13.08.2016 в графі "отримав водій ОСОБА_1." належить невідомій особі.

З метою перевірки наданих відповідачем пояснень, з'ясування наявності чи відсутності факту підписання відповідачем зазначених документів, ухвалою суду від 30.05.2017 у даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Однак дана експертиза не була проведена в зв'язку з відсутністю оплати експертних послуг відповідачем - ФОП ОСОБА_1

З огляду на відмову сторін від проведення судової почеркознавчої експертизи, справа №902/375/17 розглядається за наявними у ній матеріалами.

З огляду на фактичні обставини справи, що випливають з фактичних даних (доказів, що надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, договору-заявки №8 від 13.08.2016, товарно-транспортної накладної №УК-0002865 тощо) суд дійшов висновку, що між сторонами виникли цивільно-правові правовідносини, що випливають з договору перевезення.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, за умовами укладеного між сторонами договору перевезення вантажу від 13.08.2016 одна сторона (перевізник ФОП ОСОБА_1.) зобов'язався доставити 15.08.2016 довірений їй другою стороною (відправником фермерським господарством "Україна") вантаж до пункту призначення (смтБерегомет Чернівецької області) та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві).

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження доставки вантажу до місця розвантаження у передбачені договором №8 від 13.08.2016 строки. Крім того, в порушення умов договору відповідачем не було надано інформації щодо вимушеної затримки перевезення вантажу чи будь-які інші форс-мажорні обставини, а тому в силу положень Цивільного кодексу України даний вантаж вважається втраченим.

Статтею 920 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 924 цього Кодексу перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов'язаної сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 907/939/14, від 03 серпня 2016 року у справі № 918/1094/15.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Із зазначеного вбачається, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, суд зазначає, що законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (ч.1 статті 314 ГК України).

Згідно ч.3 ст.314 Господарського кодексу України, у разі втрати вантажу перевізник відповідає перед замовником в розмірі вартості втраченого вантажу.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач прийняв вантаж до перевезення без зауважень та заперечень, а тому з моменту прийняття без будь-яких зауважень вантажу до перевезення, відповідальність за його схоронність до моменту передання вантажоодержувачу несе саме перевізник, в даному випадку фізична особа-підприємець ОСОБА_1.

З огляду на те, що ввірений перевізнику товар до пункту призначення не доставлений, можливості видачі його одержувачу немає, суд дійшов висновку, що вантаж є втраченим. Перевізник не довів, що втрата сталась внаслідок обставин, яким він не міг запобігти. В зв'язку з цим, в силу положень ст.924 ЦК України, ст.314 ГК України замовник набув право вимоги до перевізника, а у останнього виник обов'язок перед замовником стосовно відшкодування вартості втраченого вантажу. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення вартості втраченого вантажу у розмірі 113600,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних, що нараховані за період з 13.08.2017 по 10.04.2017 у розмірі 2246,62 грн, та пені у розмірі 21539,54 грн.

Пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Як вже зазначено вище в зв'язку з втратою вантажу, замовник на підставі ст.924 ЦК України, ст.314 ГК України набув право вимоги до перевізника, а у останнього виник обов'язок перед замовником стосовно відшкодування вартості втраченого вантажу. Тобто з моменту втрати товару у позивача виникло право грошової вимоги до позивача.

Разом з цим, строк виконання боржником його зобов'язання стосовно відшкодування вартості втраченого вантажу ні договором, ні законом не визначений.

За таких обставин в силу положень частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, суд враховує приписи часини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої: "Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 16.11.2016 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату боргу, яка була вручена останньому 26.12.2016, що підтверджується відповідним повідомленням за №325 (а.с.16-17).

Таким чином, відповідач в силу вимог ч.2 ст.530 ЦК України повинен був виконати грошове зобов'язання стосовно відшкодування вартості втраченого вантажу (сплати грошових коштів у розмірі 113600,00 грн) до 03.01.2017 року. За таких обставин з 03 січня 2017 року відповідач є боржником, що прострочив.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Перевіривши розрахунок 3% річних суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нарахувано до стягнення 915,02 грн за період з 03.01.2017 по 10.04.2017. У зв'язку з невірним визначенням початку прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання (визначення періоду, за який нараховано 3% річних) відсутні правові підстави до стягнення 1331,60 грн 3% річних.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 21539,54 грн пені судом враховано наступне.

Згідно з частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Аналогічна норма міститься у ч.4 ст.231 ГК України, згідно якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи, що пеня як різновид неустойки є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання, що передбачено ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України, правочин щодо неустойки повинен був бути вчинений у письмовій формі.

З огляду на те, що ні законом, ні договором між сторонами не передбачено право на нарахування пені за невчасне відшкодування вартості втраченого вантажу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав до її стягнення.

За правилами ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

В судовому засіданні 28.09.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) на користь фермерського господарства "Україна" (22511, Вінницька область, Липовецький район, с.Стара Прилука, вул.Островського, 29; ) 113600,00 грн основного боргу; 915,02 грн 3% річних та 1717,73 грн судового збору.

3. В позові в частині стягнення 1331,60 грн 3% річних та пені відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити третій особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 03 жовтня 2017 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - третій особі - ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_1).