КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 910/8062/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мартюк А.І.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Костенко І.І., довіреність б/н від 01.06.2016 року,

від відповідача - не з'явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Полігон"

на рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2017 року

у справі №910/8062/17 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полігон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий дім"

про стягнення 218440,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Полігон" подало до господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий дім" про стягнення 218440,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.06.2017 року у справі №910/8062/17 відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полігон" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2017 року у справі №910/8062/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що рішення місцевого суду прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням вимог матеріального права, при недотримані норм процесуального законодавства. На думку скаржника, місцевим судом не враховано, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що останній не був ознайомлений з додатком №22/42 до генерального договору добровільного страхування транспортного засобу №1-00 від 25.12.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року у справі №910/8062/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полігон" на рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2017 року у справі №910/8062/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Пономаренко Є.Ю. Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 01.08.2017 року.

01.08.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У зв'язку з перебуванням судді Пономаренко Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Пономаренко Є.Ю. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полігон" на рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2017 року у справі №910/8062/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г. Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 року у справі №910/8062/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полігон" на рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2017 року у справі №910/8062/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мартюк А.І. Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 20.09.2017 року.

В судове засідання, призначене на 20.09.2017 року, з'явився представник позивача, надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з в'явився.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий дім" про стягнення з збитків в розмірі 218 440, 00 грн.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив в задоволенні позову повністю.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд вважав, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вини відповідача, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків визнав необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колгеія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий дім" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІГОН" (лізингоодержувач) було укладено генеральний договір фінансового лізингу №4142 (далі генеральний договір фінансового лізингу; а.с. 11-26).

Відповідно п.1.1 генерального договору фінансового лізингу лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене лізингоодержувачем майно, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у відповідному договорі фінансового лізингу, що є невід'ємною частиною генерального договору, лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього генерального договору та відповідного договору, а в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у відповідному договорі.

За умовами п.1.2. генерального договору фінансового лізингу лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному договорі. Строк лізингу починається з дати підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року.

За умовами п.п.1.3, 1.4 генерального договору фінансового лізингу лізингоодержувач самостійно на свій ризик обирає предмет лізингу та продавця (постачальника), найменування, якого зазначається у відповідному договорі. Відповідальність за ризики, пов'язані з виробом продавця, вартості предмета лізингу, невиконанням або неналежним виконанням продавцем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу/поставки/комісії предмета лізингу, невідповідністю предмета лізингу цілям його використання, несе лізингоодержувач. Сторони погоджуються, що будь-які несправності, технічні або інші дефекти предмета лізингу, виявлені після підписання акта приймання-передачі предмету лізингу, є ризиком лізингоодержувача. Лізингодавець не несе жодних витрат у зв'язку з вищевказаними несправностями. Такі несправності або дефекти не звільняють лізингоодержувача від належного виконання ним своїх зобов'язань за генеральним договором та відповідним договором, включаючи сплату лізингових платежів.

Відповідно до п.2.1. генерального договору фінансового лізингу всі платежі за користування відповідним предметом лізингу лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця.

Пунктом 2.2 генерального договору фінансового лізингу встановлено, що сума лізингових платежів за користування предметом лізингу визначається у відповідному договорі і може змінюватись відповідно до умов цього генерального договору. Порядок, розмір, терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів стосовно певного предмета лізингу встановлюється в графіку платежів, який зазначається у відповідному договорі.

Відповідно до п.3.7 генерального договору фінансового лізингу з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі предмета лізингу до лізингоодержувача переходять всі ризики, пов'язані з користуванням та володінням предметом лізингу (в тому числі, але не виключно, відповідальність за збереження, ризик випадкового знищення, втрати, загибелі або випадкового пошкодження предмета лізингу, ризик допущення помилки при монтажі або експлуатації).

Згідно п.3.8 генерального договору фінансового лізингу з моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу лізингоодержувач звільняє лізингодавця від будь-яких зобов'язань щодо обслуговування та будь-якого ремонту предмета лізингу, а також пов'язаних з цим витрат в судових позовів. З моменту приймання предмету лізингу лізингоодержувач не може пред'явити лізингодавцю претензії щодо якості та комплектності предмета лізингу. Всі зазначені претензії та/або вимоги пред'являються безпосередньо продавцю згідно з положеннями договору купівлі-продажу/поставки/комісії предмета лізингу.

В матеріалах справи наяний підписаний між сторнами акт прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу №4142-07/12/15-СН від 21.12.2015 року (генеральний договір фінансового лізингу №4142 від 21.12.2015 року). (а.с. 97).

У п.4.1.8 генерального договору фінансового лізингу передбачено обов'язок лізингоодержувача не допускати експлуатацію предмета лізингу за умов або способом, що порушують умови страхування, передбачені додатком "Страхування", що є невід'ємною частиною генерального договору, або якщо така експлуатація може призвести до ситуації, в якій предмет лізингу стане незастрахованим та/або у страхової компанії виникнуть підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

В матеріалах справи наявний додаток до генерального договору фінансового лізингу «Про страхування» (далі - умови страхування; а.с. 28-35_.

Відповідно до п.3.2.1 умов страхування, що є невід'ємною частиною генерального договору №4142 від 21.12.2015 року, страховим випадком є, в тому числі, викрадення (незаконне заволодіння предметом лізингу).

Крім того, в матеріалах справи наявний додаток №22/42 від 25.12.2015 року до генерального договору добровільного страхування №-00, з якого вбачається, що відповідачем (страхувальник) передано на страхування Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "ВУСО" транспортний засіб LADA 212140, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі/кузова ХТА212140G2240682. (далі - додаток №22/42; а.с. 98)

За умовами п.15 додатку №22/42 експлуатантом є Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛІГОН" на підстав договору лізингу №4142-07/12/15-СН від 21.12.2015 року.

Також, за змістом додатку №22/42 експлуатант зобов'язаний забезпечити наявність та функціонування протиугонних систем (пристроїв), при будь-якому, навіть короткостроковому залишенні.

Згідно п.15 додатку №22/42 експлуатант ознайомлений з умовами договору страхування та погоджується з ними, на підтвердження чого у графі 15 вказаного додатку міститься підпис представника лізингоодержувача. Судом враховано, що обставини обізнаності щодо наявності у лізингоодержувача вказаного обов'язку заявником протягом розгляду справи не спростовувались.

Генеральний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (в тому числі, обов'язкового підписання контрагентами всіх додатків до генерального договору) і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за генеральним договором та всіма договорами, що є невід'ємними додатками до генерального договору (п.13.1 генерального договору фінансового лізингу).

Судом першої інстанції також встановлено, що 21.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий дім" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІГОН" було укладено договір фінансового лізингу №4142-07/12/15-СН до генерального договору №4142 від 21.12.2015 року (далі договір фінансового лізингу; а.с. 49-50), в п.3 якого сторони визначили, що предметом лізингу є транспортний засіб з наступними характеристиками:

- найменування - автомобіль LADA 212140, детальний опис згідно специфікації (додаток №2 до договору);

- рік випуску - 2015р.;

- загальна вартість, включаючи податок на додану вартість - 218 400 грн., в тому числі, податок на додану вартість в сумі 36 400 грн.

- викупна вартість - нуль гривень.

Сторони у п. 4. договору фінансового лізингу встановили, що постачальником предмету лізингу є Приватне підприємство "Автомобільна компанія "УКРАВТОСНАБ".

Відповідно до п. 5. договору фінансового лізингу, строк лізингу складає 12 місяців з моменту підписання сторонами акту-приймання передачі.

Згідно з п. 8.1. загальна сума лізингових платежів становить 283 395, 82 грн. та може змінюватись у відповідності до умов генерального договору.

Як передбачено у п. 10. договору фінансового лізингу вказаний договір діє до повного виконання сторонами всіх зобов'язань.

В матеріалах справи наявний додаток №1 до договору №4142-07/12/15-СН від 21.12.2015 року, яким сторонами було погоджено графік внесення лізингових платежів. (а.с. 51).

Також, в матеріалах справи наявний додаток №21 до договору №4142-07/12/15-СН від 21.12.2015 року, яким затверджено специфікації до договору №4142-07/12/15-СН від 21.12.2015 року. (а.с. 52).

В подальшому, сторонами було укладено додаткові угоди №1 та №2 до договору фінансового лізингу №4142-07/12/15-СН від 21.12.2015 року генерального договору фінансового лізингу №4142 від 21.12.2015 року, якими контрагентами було погоджено внесення змін в частині визначення графіку внесення графіку лізингових платежів. (а.с. 84-87).

Як зазначає позивач, 15.09.2016 року було здійснено викрадення транспортного засобу LADA 212140, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі/кузова ХТА212140G2240682, за фактом чого внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №80009165.

Враховуючи вказані обставини 02.12.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛІГОН" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий дім" з листом №3286, в якому лізингоодержувач просив лізингодавця надати відомості щодо можливості отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІГОН" компенсації у зв'язку з неможливостю передання предмету лізингу у власність через його викрадення. (а.с. 80-81).

Відповідач в свою чергу, листом №20219 від 08.12.2016 року повідомив позивача про порушення з боку останнього умов генерального договору №4142 від 21.12.2015 року та відсутність у даному випадку у лізингодавця обов'язку нести відповідальність за втрату предмету лізингу. (а.с. 99-100).

Також, позивач, як доказ внесення лізингових платежів надає платіжні доручення №4112 від 22.12.2015 року на суму 65 520, 00 грн., №4646 від 01.02.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №5171 від 01.03.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №5647 від 01.04.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №6305 від 16.05.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №6617 від 01.06.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №406 від 01.07.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №1010 від 02.08.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №1524 від 01.09.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №2125 від 03.10.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №2662 від 01.11.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №3316 від 01.12.2016 року на суму 12 740, 00 грн., №5111 від 16.03.2017 року на суму 12 740, 00 грн, №4111 від 22.12.2015 року на суму 1 383, 20 грн., №4295 від 05.01.2016 року на суму 2 984, 80 грн., №4645 від 01.02.2016 року на суму 7 251, 35 грн., №5172 від 01.03.2016 року на суму 6 851, 53 грн., №5646 від 01.04.2016 року на суму 6 451, 71 грн., №6304 від 16.05.2016 року на суму 6 051, 88 грн., №6616 від 01.06.2016 року на суму 5 652, 06 грн., №405 від 01.07.2016 року на суму 5 252, 24 грн., №1011 від 02.08.2016 року на суму 4 852, 41 грн., №1525 від 01.09.2016 року на суму 4 452, 59 грн., №2123 від 03.10.2016 року на суму 4 052, 76 грн., №2661 від 01.11.2016 року на суму 3 652, 94 грн. та №3320 від 01.12.2016 року на суму 3 253, 12 грн., а всього на суму 280 542, 59 грн.

Матеріалами справи встановлено, що внаслідок укладення Договору між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов'язки на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом ( аб. 2 п. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

За договором лізингу (ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України) одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як встановлено матеріалами справи, на виконання генерального договору фінансового лізингу відповідач передав, а позивач в свою чергу прийняв предмет лізингу, що підтверджується актом прийому - передачі від 29.12.2015 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень. Як вбачається із вказаного акту, крім предмету лізингу позивача також було передано страхові поліси/сертифікати та правила страхування. Відповідно до п. 5 акту лізингоодержувач підтверджує, що під час прийому документів він повністю ознайомився з усіма технічними умовами експлуатації предмета лізингу, гарантійними умовами, договорами страхування та іншими актами і регламентами необхідними для експлуатації предмета лізингу.

Як вище згадувалось, 15.09.2016 року було здійснено викрадення транспортного засобу LADA 212140, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі/кузова ХТА212140G2240682, за фактом чого внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №80009165.

Тож, оскільки предмет лізингу було викрадено, а лізингові платежі на думку позивача сплачені ним в повному обсязі, останній просив відповідача відшкодувати збитки, оскільки відповідач не передає позивачу права власності на автомобіль LADA 212140, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі/кузова ХТА212140G2240682.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів на підставі ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) ( ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч.2 ст.224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач свої зобов`язання, а саме придбання предмету лізингу та передача його у користування позивачу на підставі акту приймання-передачі від 29.12.2015 року виконав належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, під час користування позивачем предметом лізингу з ним стався випадок, який не був визнаний страховим, що підтверджується листом №7617/694995 від 28.11.2016 року та листом №6631/694995 від 25.10.2016 року. (а.с. 101, 103).

В листі №6631/694995 від 25.10.2016 року зазначено, що на момент події 15.09.2016 року, застрахований транспортний засіб не був обладнаний протиугінною сигналізацією.

Згідно з пунктом 4.2 (а.с. 32) умов страхування предмету лізингу, що є невід'ємною частиною генерального договору №4142 від 21.12.2015 року, лізингоодержувач зобов'язаний у випадку викрадення, незаконного заволодіння або пошкодження предмету лізингу, якщо такий випадок не було визнано страховим, відповідно до умов цього додатку, лізингоодержувач зобов'язаний відшкодувати лізингодавцю повну вартість такого предмету лізингу протягом п'яти банківських днів з дати письмового повідомлення лізингоодержувача лізингодавцем про прийняття страховою компанією рішення про невизнання випадку страховим, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця на підставі виставленого рахунку.

Доводи апелянта щодо необізнаності про зобов`язання останнього обладнати предмет лізингу протиугінною сигналізацією не знаходять свого підтвердження, оскільки відповідно до акту приймання-передачі предмету лізингу позивачу було передано й також документи щодо умов страхування та експлуатації предмету лізингу. Також, колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяв позивач сам зазначає, що до обов`язків лізингоодержувача належить: забезпечити постійне функціонування охоронної сигналізації, передбаченої заводом-виробником, що підтверджує про обізнаність позивача вказаних умов.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необґрунтованість посилань позивача, щодо повної сплати лізингових платежів, оскільки, як було зазначено вище, матеріали справи містять докази сплати лізингових платежів на суму 280 542, 59 грн., при цьому відповідно до п. 8.1. загальна сума лізингових платежів становить 283 395, 82 грн. та може змінюватись у відповідності до умов генерального договору, що також говорить про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань та про безпідставність вимог передати останньому право власності на предмет лізингу.

Отже, позивачем не надано суду доказів завдання йому збитків шляхом неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору, а отже, відповідно до умов Договору та фактичних обставин справи відсутні будь-які підстави для повернення позивачу сплачених ним лізингових платежів, твердження позивача (апелянта) про зворотне є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать як приписам законодавства, так і положенням договору.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вини відповідача, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків визнав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полігон" на рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2017 року у справі №910/8062/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2017 року у справі №910/8062/17 залишити без змін.

3. Справу №910/8062/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.І. Мартюк

М.Г. Чорногуз