ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

02 жовтня 2017 року Справа № 904/3799/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Куровського С.В., Удовиченка О.С.
розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2017
у справі Господарського суду № 904/3799/16 Дніпропетровської області
за позовомОбласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ"
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_4
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Дніпропетровської обласної ради
простягнення заборгованості за договором оренди у розмірі 67 694, 42 грн.
В С Т А Н О В И В :

подана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - скаржником) касаційна скарга за вих. №07-07-2/17 від 07.07.2017 не може бути прийнята Вищим господарським судом України до розгляду, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з таких підстав.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України, якою встановлено форму та зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

З 01.11.2011 набрав чинності Закон України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011, яким встановлено ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення та ухвали господарського суду.

Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції зі змінами, внесеними Законом України №484-VIII від 22.05.2015, який набрав чинності 01.09.2015, передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом у травні 2016), ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складала 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, а позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно із статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" №928-VIII від 25.12.2015, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 становив 1 378 грн.

Пунктом 2.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 роз'яснено про те, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову (з урахуванням уточненої позовної заяви за вих. №04/538 від 10.06.2016) у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу та 3% річних на загальну суму 67 694, 42 грн.; розірвання договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області №450 від 01.07.2015, укладеного між позивачем та відповідачем; зобов'язання відповідача звільнити і передати позивачу нежитлове приміщення, загальною площею 252,1 кв.м., яке розташоване на першому поверсі нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 3 - 5, 33 - 36).

Отже, у позовній заяві позивачем об'єднано три вимоги: майнову вимогу про стягнення з відповідача 67 694, 42 грн. за спірним договором оренди та дві вимоги, які не підлягають вартісній оцінці та мають немайновий характер (про розірвання договору оренди нерухомого майна та про зобов'язання відповідача вчинити дії із звільнення та передання позивачу спірного нежитлового приміщення), тому ставка судового збору, що підлягала до сплати за подання позову, становила 4 134 грн. (1 378 грн. + 1 378 грн. + 1 378 грн.).

Відтак, звертаючись до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 у даній справі, відповідачу належало сплатити судовий збір в розмірі 4 960, 80 грн. (4 134 * 120%).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги за вих. №07-07-2/17 від 07.07.2017, скаржником надано платіжне доручення №1360 від 04.07.2017 про сплату судового збору на загальну суму 3 307, 20 грн., що не відповідає зазначеним положенням Закону України "Про судовий збір".

З огляду на таке, касаційна скарга відповідача не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 1 статті 1113 ГПК України. При цьому, виходячи з положень частини 3 статті 1113 ГПК України, скаржник вправі повторно звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за вих. №07-07-2/17 від 07.07.2017 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 у справі №904/3799/16 повернути скаржнику.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Куровський

О.С. Удовиченко