РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017Справа №910/13241/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОЖАНСЬКИЙ МИЛОВАР»

до Публічного акціонерного товариства «ДОНБАСЕНЕРГО»

про стягнення 14 139,09 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Бобко С.М. (дов. №38 від 21.08.2017);

від відповідача не з'явився.

встановив :

08.08.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛОБОЖАНСЬКИЙ МИЛОВАР» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «ДОНБАСЕНЕРГО» про стягнення 14 139,09 грн., з яких: 12 600,00 грн. - сума основного боргу, 667,62 грн. - пеня, 153,27 грн. - 3% річних, 718,20 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на поставку продукції №СБТ-16-01/00001 від 05.01.2017 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.08.2017 порушено провадження у справі №910/13241/17, розгляд справи призначено на 29.08.2017.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.08.2017 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОЖАНСЬКИЙ МИЛОВАР» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Судове засідання призначене на 29.08.2017 не відбулось у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у зв'язку із виходом судді Демидова В.О. з лікарняного, розгляд справи №910/13241/17 призначено на 28.09.2017.

Представник позивача прибув у судове засідання 28.09.2017 та надав пояснення по суті справі.

Представник відповідача в судове засідання 28.09.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

05.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОБОЖАНСЬКИЙ МИЛОВАР» (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «ДОНБАСЕНЕРГО» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір на поставку продукції №СБТ-16-01/00001 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики якої зазначені в додатку №1 до договору.

За умовами п. 2.1 договору ціна договору складає: без ПДВ - 210 000,00 грн., ПДВ 20% - 42 000,00 грн., разом з ПДВ - 252 000,00 грн.

Ціни на продукцію визначаються в додатку №1 до договору (п.2.2 договору).

Розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку від постачальника в порядку і строки, передбаченому у додатку №1 до договору (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник здійснює поставку продукції за умовами згідно додатку №1 до договору.

Місце, строк поставки продукції визначається в додатку №1 до договору (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 5.3 договору датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції.

Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця в момент, передбачений в п. 5.3 договору (п. 5.5 договору).

За приписами п. 9.5 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Даний договір набирає чинності з моменту його укладання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017, а в частині гарантійних зобов'язань постачальника - до повного належного виконання (п.12.1 договору).

Додатком №1 до договору сторони погодили найменування продукції, що поставлятиметься, - мило господарське 72% 200 гр., у кількості 60 000 шт, загальною вартістю 252 000,00 грн.

Пунктом 3 додатку №1 до договору сторони погодили умови розрахунків, а саме: попередня оплата у розмірі 80% погодженої партії продукції протягом 3 днів з моменту отримання рахунку постачальника та письмової заявки, 20% - протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі продукції.

Відповідно до п. 4 додатку №1 до договору постачання продукції здійснюється на умовах СРТ згідно з Правилами «Інкотермс 2010», склад покупця (м. Миколаївка, Слов'янська ТЕС), за рахунок постачальника, протягом 20 днів з моменту отримання постачальником попередньої оплати від покупця та письмової заявки.

На виконання умов договору відповідач перерахував на рахунок позивача попередню оплату за товар, а саме: 01.02.2017 - 30 000,00 грн., 02.02.2017 - 20 400,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

В межах взятих на себе зобов'язань за договором поставки, позивач 16.02.2017 поставив продукцію відповідачу на суму 63 000,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковою накладною №1492 від 16.02.2017 на суму 63 000,00 грн., актом приймання-передачі від 16.02.2017, товарно-транспортною накладною №1492 від 16.02.2017.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що відповідач повинен був до 02.03.2017 сплатити за поставлений товар 12600 грн., проте вказаної проплати так і не здійснив.

Матеріали справи містять претензію позивача №270 від 09.06.2017 щодо сплати заборгованості за договором поставки у розмірі 13 478,93 грн., яка була надіслана на адресу відповідача 13.06.2017, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 13.06.2017.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять, як і доказів сплати вказаної заборгованості.

З огляду на вказане позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача 14 139,09 грн., з яких: 12 600,00 грн. - сума основного боргу, 667,62 грн. - пеня, 153,27 грн. - 3% річних, 718,20 грн. - інфляційні втрати.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати продукції, одержаної за договором на поставку продукції №СБТ-16-01/00001 від 05.01.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3 додатку №1 до договору сторони погодили умови розрахунків, а саме: попередня оплата у розмірі 80% погодженої партії продукції протягом 3 днів з моменту отримання рахунку постачальника та письмової заявки, 20% - протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі продукції.

Згідно з п. 5.3 договору датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції.

Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця в момент, передбачений в п. 5.3 договору (п. 5.5 договору).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки позивачем відповідачу обумовленої договором продукції на суму 63 000,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковою накладною №1492 від 16.02.2017 на суму 63 000,00 грн., актом приймання-передачі від 16.02.2017, товарно-транспортною накладною №1492 від 16.02.2017.

Проте останнім сплачено лише 50 400,00 грн., а саме: 01.02.2017 - 30 000,00 грн., 02.02.2017 - 20 400,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, у зв'язку із чим заборгованість відповідача становить 12 600,00 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 12 600,00 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Крім того, у зв'язку із простроченням сплати заборгованості за договором поставки, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 667,62 грн. - пені, 153,27 грн. - 3% річних та 718,20 грн. - інфляційних втрат.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами п. 9.5 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Крім того, за приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 667,62 грн. - пені, 153,27 грн. - 3% річних та 718,20 грн. - інфляційних втрат.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДОНБАСЕНЕРГО» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34-А, код 23343582) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОЖАНСЬКИЙ МИЛОВАР» (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Сумський шлях, буд. 53, код 30357250) суму основного боргу у розмірі 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., пеню у розмірі 667 (шістсот шістдесят сім) грн. 62 коп., 3% річних у розмірі 153 (сто п'ятдесят три) грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 718 (сімсот вісімнадцять) грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 03.10.2017.

Суддя В.О. Демидов