КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 910/21976/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Матющенко О.В., представник за довіреністю №б/н від 05.07.2017;

від відповідача - Домашенко О.Є., представник за довіреністю №б/н від 17.01.2017,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2017 у справі №910/21976/16 (суддя Підченко Ю.О.) за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс" про визнання недійсними нікчемних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс" про визнання недійсними нікчемних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2017 у справі №910/21976/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в судовому порядку скасовано рішення оформлене у формі повідомлення про нікчемність правочинів від 01.08.2016 р. № 01-24.3/2018 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича про визнання нікчемними, зокрема, і - спірних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, отже підстави для визнання недійсними спірних договорів - відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2017 у справі №910/21976/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що внаслідок дій з дострокового розірвання депозитних договорів та продажу відповідачу нежитлових приміщень, оплата за які здійснена за рахунок повернення депозитних коштів, ПАТ КБ "Євробанк" надав відповідачу, як кредитору переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також, позивач зазначає, що Банк не отримав нових грошових надходжень за продані нежитлові приміщення згідно договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, а прийнявши в якості сплати за договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень грошові кошти відповідача, отримані внаслідок дострокового розірвання депозитних договорів з ПАТ КБ "Євробанк", останній надав відповідачу переваги у вигляді зміни черговості кредиторів.

В силу наведених обставин, апелянт вважає, що договори купівлі - продажу є нікчемними та підлягають визнанню недійсними.

У судовому засіданні 20.09.2017 представник апелянта - позивача у справі підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.09.2017 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс" (надалі за договорами - вкладник) та публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк" (надалі за договорами - банк) 24 жовтня 2012 року укладено Генеральний договір № ДЛЮ-833/EUR-GL вкладу юридичних та фізичних осіб-підприємців з Правилами "СТРОКОВИЙ з виплатою процентів щомісячно" (далі - Генеральний договір).

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти та зобов'язується виплачувати вкладнику суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановленого договором, правилами та відповідними додатковими договорами до нього.

Згодом, а саме 27 травня 2016 року між сторонами Генерального договору було укладено Додатковий договір № 101 до Генерального договору, відповідно до умов якого вкладник розмістив, а банк прийняв на рахунок вкладний транш в сумі 700 000,00 євро строком до 29 серпня 2016 року.

Крім цього, 27 травня 2016 року між сторонами Генерального договору було укладено Додатковий договір № 102 до Генерального договору, відповідно до умов якого вкладник розмістив, а банк прийняв на рахунок вкладний транш в сумі 700 000,00 євро строком до 29 серпня 2016 року.

Також, 06.06.2016 року між сторонами Генерального договору було укладено Додатковий договір № 103 до Генерального договору, відповідно до умов якого вкладник розмістив, а банк прийняв на рахунок вкладний транш в сумі 450 000,00 євро строком до 13 червня 2016 року.

Крім того, 10 червня 2016 року між сторонами Генерального договору було укладено Додатковий договір № 105 до Генерального договору. Відповідно до цього Додаткового договору вкладник розмістив, а банк прийняв на рахунок вкладний транш в сумі 450 000,00 євро строком до 14 липня 2016 року.

Вказані вклади було достроково повернуті Товариству.

Так, на підставі Додаткового договору №104 від 10.06.2016 Банк достроково повернув Товариству вклад, розміщений на підставі Додаткового договору № 103 в сумі 450 000,00 євро.

Крім цього, на підставі Додаткового договору № 106 до Генерального договору Банк достроково повернув Товариству вклад, розміщений на підставі Додаткового договору №105 в сумі 450 000,00 євро.

На підставі Додаткового договору №107 до Генерального договору Банк достроково повернув Товариству вклад, розміщений на підставі Додаткового договору №101 в сумі 700 000,00 євро.

Також, на підставі Додаткового договору №108 до Генерального договору Банк достроково повернув Товариству вклад, розміщений на підставі Додаткового договору №102 в сумі 700 000,00 євро.

Між позивачем та відповідачем 14 червня 2016 року було укладено наступні договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О.:

- договір купівлі-продажу нежитлового приміщення зареєстрований в реєстрі за №1157, відповідно до якого відповідач придбав у ПАТ "КБ "Євробанк" нежитлове приміщення за номером 202, загальною площею 162,7 кв. м., що знаходиться в будинку за номером 4 "г", розташованого по проспекту В. Лобановського в м. Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) вартістю 8 868 985, 77 грн.;

- договір купівлі-продажу нежитлового приміщення зареєстрований в реєстрі за №1158, відповідно до якого відповідач придбав у ПАТ "КБ "Євробанк" нежитлове приміщення за номером 204, загальною площею 51.6 кв. м., що знаходиться в будинку за номером 4 "г", розташованого по проспекту В. Лобановського в м. Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) вартістю 2 812 781, 67 грн.;

- договір купівлі-продажу нежитлового приміщення зареєстрований в реєстрі за № 1159, відповідно до якого відповідач придбав у ПАТ "КБ "Євробанк" нежитлове приміщення за номером 203, загальною площею 51,7 кв. м., що знаходиться в будинку за номером 4 "г", розташованого по проспекту В. Лобановського в м. Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) вартістю 2 818 232, 56 грн.

Відповідно до п.2.1. вищезазначених договорів купівлі-продажу, відповідач повинен був здійснити розрахунок з ПАТ "КБ "Євробанк" шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок останнього в день посвідчення таких договорів.

Перерахування відповідачем позивачу вищезазначених грошових коштів підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 32 від 14.06.2016 року на суму 8 868 985, 77 грн. - в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1157 від 14.06.2016 p.:, № 33 від 14.06.2016 року на суму 2 812 781, 67 грн. - в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1158 від 14.06.2016 p. та № 34 від 14.06.2016 року на суму 2 818 232, 56 грн. - в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1159 від 14.06.2016р.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 17 червня 2016 року № 73-рш "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ЄВРОБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення № 1041 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКІЦОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ЄВРОБАНК" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17 червня 2016 року до 16 липня 2016 року включно, призначено Кононця В.В. уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ КБ "ЄВРОБАНК".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 7 липня 2016 р. № 1183 продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" з 17 липня 2016 року до 16 серпня 2016 року включно і повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК". Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" Кононця Вадима Валерійовича з 17 липня 2016 року до 16 серпня 2016 року включно.

На виконання вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Банком була призначена комісія з перевірки правочинів (інших договорів), укладених ПАТ "КБ "Євробанк" в період з 17.06.2015 по 17.06.2016.

Під час вказаної перевірки комісією було виявлено правочини, які мають ознаки нікчемності згідно з ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з підстав, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст.38) протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, а саме:

Дострокове розірвання Додаткового договору № 105 від 10.06.2016;

Дострокове розірвання Додаткового договору №101 від 27.05.2016;

Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.06.2016р., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1157;

Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.06.2016р., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1158;

Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.06.2016р., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1159;

Переказ коштів в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1159 від 14.06.2016р. в сумі 2 818 232,56 грн., здійснений Банком 14.06.2016 за дорученням клієнта - ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс";

Переказ коштів в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1158 від 14.06.2016р. в сумі 2 812 781,67 грн., здійснений Банком 14.06.2016 за дорученням клієнта - ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс";

Переказ коштів в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1157 від 14.06.2016р. в сумі 2 868 985,77 грн., здійснений Банком 14.06.2016 за дорученням клієнта - ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк" Кононцем Вадимом Валерійовичем 01 серпня 2016 року прийнято повідомлення за № 01-24.3/2018 про нікчемність вказаних вище правочинів.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що внаслідок дій з дострокового розірвання депозитних договорів та продажу відповідачу нежитлових приміщень, ПАТ КБ "Євробанк" надав відповідачу, як кредитору переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також, позивач зазначає, що Банк не отримав нових грошових надходжень за продані нежитлові приміщення згідно договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, а прийнявши в якості сплати за договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень грошові кошти відповідача, отримані внаслідок дострокового розірвання депозитних договорів з ПАТ КБ "Євробанк", останній надав відповідачу переваги у вигляді зміни черговості кредиторів.

В силу наведених обставин, позивач вважає, що договори купівлі - продажу є нікчемними та підлягають визнанню недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в судовому порядку скасовано рішення оформлене у формі повідомлення про нікчемність правочинів від 01.08.2016 р. № 01-24.3/2018 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича про визнання нікчемними, зокрема, і - спірних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, отже підстави для визнання недійсними спірних договорів - відсутні.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що у задоволенні вказаних позовних вимог, слід відмовити саме з наведених нижче підстав.

При цьому, апеляційний суд не погоджується із наведеною судом першої інстанції підставою відмови у задоволенні позову - скасування постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2016 р. по справі 826/13541/16 рішення у формі повідомлення про нікчемність правочинів від 01.08.2016 р. № 01-24.3/2018 Уповноваженої особи Фонду, оскільки скасування в судовому порядку повідомлення про нікчемність не спростовує самого факту нікчемності правочину, якщо він таким є в силу закону.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 11.07.2017 у справі №910/13407/16.

Враховуючи викладене, обставини зі скасування повідомлення про нікчемність правочинів від 01.08.2016 р. № 01-24.3/2018 не можуть бути достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, позовні вимоги Банку підлягають розгляду по суті, виходячи з фактичних обставин та положень законодавства.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними нікчемних договорів купівлі - продажу, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Згідно з ч. 2-3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Як вже вказувалось, позивач зазначає, що правочини про дострокове розірвання Додаткових договорів №101 та №105, а також договори купівлі - продажу нежитлових приміщень, мають ознаки нікчемності в силу закону, а саме п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів погоджується із доводами позивача лише в частині нікчемності договорів про розірвання, що призвело до неправильного повернення коштів, з огляду на наступне.

Так, питання дострокового розірвання депозитних договорів у банку врегульовано Правилами (договірними умовами) розміщення вкладів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в ПАТ КБ "Євробанк".

Положеннями п. 2.2 вказаних Правил, які є внутрішнім документом банку, передбачено, що повернення вкладного траншу або його частини до настання дати повернення для строкових вкладів забороняється. Зазначена заборона не застосовується до договорів, укладених до 06.06.2015.

Відповідачем укладено три додаткових договори про розміщення вкладів, відповідно два з них 27.05.2016 та один - 06.06.2016, тобто вказані договори укладено після 06.06.2015.

Отже, згідно вимог п. 2.2 Правил повернення вкладних траншів за вказаними договорами до настання дати їх повернення було заборонено.

Проте, як вже було вказано, на підставі Додаткового договору № 106 до Генерального договору Банк достроково повернув Товариству вклад, розміщений на підставі Додаткового договору №105 в сумі 450 000,00 євро.

Також, на підставі Додаткового договору №107 до Генерального договору Банк достроково повернув Товариству вклад, розміщений на підставі Додаткового договору №101 в сумі 700 000,00 євро.

Таким чином, при розриванні вказаних договорів та відповідно достроковому поверненні депозитних коштів відповідачу були надані переваги та пільги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, зокрема, Правилами (договірними умовами) розміщення вкладів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в ПАТ КБ "Євробанк".

Отже, вказані договори про дострокове розірвання містять ознаки нікчемності, передбачені п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Тому, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову (п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Разом з тим, позивачем не було заявлено вимог про визнання недійсними нікчемних договорів про дострокове розірвання.

В свою чергу, нікчемністю вказаних договорів позивач обґрунтовує вимоги про визнання недійсними нікчемних договорів купівлі - продажу.

Так, позивач вказує, що відповідач розрахувався із ним за купівлю приміщень незаконно повернутими йому депозитними коштами.

Вказане на думку позивача свідчить про нікчемність укладених договорів купівлі - продажу та відповідно є підставою для визнання їх недійсними.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Отже, для визнання недійсним правочину ключовим є встановлення обставин недодержання вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України, саме в момент вчинення цього правочину.

Відповідно до п.2.1. вищезазначених договорів купівлі-продажу, відповідач повинен був здійснити розрахунок з позивачем шляхом перерахування грошових коштів зі свого розрахункового рахунку в ПАТ "КБ "Євробанк" на розрахунковий рахунок останнього в день посвідчення таких договорів.

Отже, сторони, укладаючи оскаржувані договори, не передбачили умови про те, що відповідач буде здійснювати розрахунок достроково повернутими йому позивачем депозитними коштами.

Відсутність такої умови суттєво впливає на можливість визнання оскаржуваних договорів недійсними, оскільки у такому випадку є недоведеною та обставина, що волевиявлення відповідача в момент укладення договорів купівлі - продажу було спрямовано саме на здійснення розрахунку з позивачем вказаними депозитними коштами.

При цьому, здійснення оплати відповідачем позивачу достроково отриманими депозитними коштами (при відсутності у договорах відповідної умови про це), жодним чином не свідчить про нікчемність оскаржуваних договорів.

Так, сплата коштів позивачу, отриманих відповідачем внаслідок укладення нікчемних правочинів у даному випадку є неналежним виконанням зобов'язання.

В свою чергу, за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати належного виконання, розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Отже, виконання грошового зобов'язання наведеним чином не може мати наслідком визнання оскаржуваних договорів недійсними, оскільки не свідчить про незаконність укладених договорів купівлі - продажу.

Разом з тим, позивач не позбавлений можливості захистити свої права у інший спосіб, визначений з урахуванням викладеного.

Отже, у задоволенні вимог позивача про визнання недійсними договорів купівлі - продажу слід було відмовити саме з наведених підстав.

Відповідно до п. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 12 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Тому, зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції не призвели до прийняття неправильного судового рішення, наведені обставини не можуть бути підставою для скасування прийнятого у даній справі судового акту.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення - залишити без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги судом відмовляється, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2017 у справі №910/21976/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/21976/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко