РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7417/17 20.09.17 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2

про захист ділової репутації та відшкодування шкоди 106 500,00 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Шульга О.В. за довіреністю б/н від 05.02.2017 р.;

від відповідача: Падалюк В.М. за довіреністю № б/н від 05.05.2017 р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп" про захист ділової репутації та відшкодування шкоди 106 500,00 грн.

Ухвалою суду від 11.05.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.06.2017 р.

22.05.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

13.06.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та повідомлення про відсутність аналогічного спору.

13.06.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

13.06.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. у відрядженні.

Ухвалою суду від 19.06.2017 р. розгляд справи призначено на 20.07.2017 р.

14.07.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

20.07.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

21.07.2017 р. від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.07.2017 р. оголошувалась перерва до 26.07.2017 р.

25.07.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

26.07.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні 26.07.2017 р. оголошувалась перерва до 01.08.2017 р.

31.07.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення.

01.08.2017 р. від позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи та клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 01.08.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів та відкладено розгляд справи на 07.08.2017 р.

07.08.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення.

07.08.2017 р. через відділ діловодства суду від Національного реєстратора доменних імен і адрес українського сегменту мережі Інтернет - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернет Інвест" надійшли документи на виконання вимог ухвали.

Ухвалою суду від 07.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 15.08.2017 р.

15.08.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив, пояснення та заява про долучення документів до матеріалів справи.

15.08.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Зеленіної Н.І.

15.08.2017 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

18.08.2017 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 21.08.2017 р. розгляд справи призначено на 30.08.2017 р.

21.08.2017 р. від Дарницького УП ГУ НП у м. Києві надійшли документи на виконання вимог суду.

Ухвалою суду від 30.08.2017 р. розгляд справи було відкладено на 06.09.2017 р.

Ухвалою від 06.09.2017 р. залучено до участі у справі ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи відкладено на 20.09.2017 р.

19.09.2017 р. від третьої особи надійшли пояснення по справі та клопотання про розгляд справи за його відсутності.

20.09.2017 р. від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.09.2017 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.09.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (надалі - позивач) звернулось до суду позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп" (відповідач) про захист ділової репутації та відшкодування шкоди 106 500,00 грн.

Звернення позивача до суду зумовило те, що 20.01.2017 р. на електронну пошту директора ТОВ "ІНКОС ЛАЙН" та засновника ТОВ "ІНКОС ЛАЙН" - ОСОБА_5 було отримано інформацію від представника ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп здійснюється розсилання листів з інформацію, яка, за твердженням позивача, являється недостовірною та принижує його ділову репутацію.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, з його електронної пошти надсилались листи такого змісту:

"Шановні партнери!

Просимо звернути Вашу увагу на те, що останнім часом від ТОВ "ПРАЙД АВТО ГРУП" телефонує людина, що представляється ОСОБА_7 і під приводом зміни менеджера пропонує змінити електронну адресу для листування, електронну адресу для участі на ЕТМ, паролі і номери телефонів для контакту.

Офіційно повідомляємо, що вище зазначена особа ніколи не працювала і ніякого відношення до ГОВ "ПРАЙД АВТО ГРУП" не має. Запевняємо, що діям цієї особи буде надана належна правова оцінка.

Також просимо взяти до уваги, що останнім часом з електронної адреси відбувається розсилка спам-реклами інструменту ТМ HOPTUL, представником продавця вказаний директор ТОВ "ПРАЙД АВТО ГРУП" ОСОБА_8. Офіційно заявляємо, що ніякого відношення до ОСОБА_8, а також до ТОВ "ПРАЙД АВТО ГРУП" вказана ТМ не має.

З відкритих джерел нам стало відомо що дану ТМ розповсюджує підприємство ТОВ "ІНКОС ЛАЙН" ( ), директором якої являється ОСОБА_9, а власником ОСОБА_5. Також з відкритих джерел відомо, що ТОВ "ІНКОС ЛАЙН" фігурує у кримінальній справі про шахрайство яка відкрита Печерським управлінням поліції ГУНП в місті Києві у грудні 2016 р.

Просимо Вас при зверненні від нашого імені будь яких осіб з будь якими пропозиціями щодо зміни електронної адреси для листування, зміни електронної адреси для участі на ЕТМ, паролі на ЕТМ, номери телефонів для контакту повідомляти нам по телефонам які офіційно зазначені на нашому сайті, або наших реєстраційних документах , або на електронну адресу директора .

Заздалегідь дякуємо за співпрацю!"

Як стверджує позивач, поширена відповідачем інформація являється негативною, недостовірною, порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації, має характер наклепу, а отже, підлягає спростуванню.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів, якими, зокрема, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

З огляду на викладене, у даному позові, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" просить суд:

1) визнати недостовірною інформацію відносно ТОВ "ІНКОС ЛАЙН", яку було поширено Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРАЙД АВТО ГРУП" у листі від 20.01.2017 р. Б/н до ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" та інших осіб, яким було надано недостовірну інформацію про ТОВ "ІНКОС ЛАЙН";

2) зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРАЙД АВТО ГРУП" не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом направлення листа ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" та іншим особам, яким було надано недостовірну інформацію про ТОВ "ІНКОС ЛАЙН", із зазначенням у ньому такого тексту:

"Шановна публіка! Я, ОСОБА_8, директор компанії "Прайд авто групп" повідомляю Валі, що інформація розповсюджена, за моїм наказом, в листі ... щодо компанії ТОВ "Інкос лайн" була недостовірною. Щиро шкодую про заподіяну шкоду даній компанії та прошу Вас пробачити мені цей безглуздий вчинок.

Окремо прошу вибачення у засновників компанії ТОВ "Інкос лайн" ОСОБА_5 і ОСОБА_9 за завдані їм клопоти, моральну та іміджеву шкоду. Даний лист прошу вважати спростуванням листа з наклепом та недостовірною інформацією, який Ви отримали _____".

Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, та зазначає, що розсилання спірного листа здійснено невідомими особами, що підтверджується проведеним внутрішнім розслідуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, а об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Як зазначено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1), беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст. 299 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України (далі - ГК України) дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача (третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору).

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як зазначено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Матеріалами справи підтверджується:

- факт поширення спірної інформації Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРАЙД АВТО ГРУП" у листі від 20.01.2017 р. Б/н до ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" (тобто, доведення до відома принаймні одній особі - ПАТ "КИЇВЕНЕРГО");

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- поширена інформація стосувалася позивача;

- поширена інформація не підтверджена жодним доказом та являється недостовірною і не відповідає дійсності;

- поширення інформації призвело до порушення особистих немайнових прав позивача.

При цьому, заперечення відповідача про те, що спірні листи відправлялись невідомими особами, які не мають жодного відношення до відповідача, являються безпідставними і необґрунтованими.

Так, поширення інформації саме відповідачем (створення технічної можливості для її поширення) підтверджується наявними у справі матеріалами перевірки Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, проведеної за зверненням гр. ОСОБА_9

Натомість, жодного належного і допустимого доказу на підтвердження достовірності тверджень відповідача про те, що невідома особа незаконно отримала доступ до електронної адреси відповідача і вчинила розсилання листів, суду не надано.

Суд звертає увагу відповідача на те, що здійснення несанкціонованого доступу до ресурсів (у тому числі, електронної пошти), являється правопорушенням, та може підтверджуватись виключно матеріалами перевірки, проведеної компетентними органами, а не матеріалами службового розслідування.

Доводи про відсутність на дату надсилання листа директора відповідача на робочому місці не мають відношення до вирішення даного спору, оскільки, за відсутності відомостей про автора недостовірної інформації, відповідальність несе особа, яка зробила можливим розповсюдження такої інформації (у даному випадку - відповідач).

Також, судом встановлено, що поширена відповідачем інформація не містить оціночних суджень.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Проте, висловлювання, наведені у спірному листі, не підпадають під визначення оціночних суджень, оскільки містять у собі фактичні дані (про розсилання спам-листів позивачем, його участь у кримінальній справі про шахрайство), не мають ознак використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири) тощо.

Крім того, суд вважає за необхідне у контексті даної справи звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини у подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання недостовірною інформацію відносно ТОВ "ІНКОС ЛАЙН", яку було поширено Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРАЙД АВТО ГРУП" у листі від 20.01.2017 р. Б/н до ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙД АВТО ГРУП" спростувати таку інформацію.

При цьому, позивач просить у спростуванні зазначити наступний текст:

"Шановна публіка! Я, ОСОБА_8, директор компанії "Прайд авто групп" повідомляю Валі, що інформація розповсюджена, за моїм наказом, в листі ... щодо компанії ТОВ "Інкос лайн" була недостовірною. Щиро шкодую про заподіяну шкоду даній компанії та прошу Вас пробачити мені цей безглуздий вчинок.

Окремо прошу вибачення у засновників компанії ТОВ "Інкос лайн" ОСОБА_5 і ОСОБА_9 за завдані їм клопоти, моральну та іміджеву шкоду. Даний лист прошу вважати спростуванням листа з наклепом та недостовірною інформацією, який Ви отримали _____".

Пунктами 24 і 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, у разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

При цьому, суд зазначає, що обраний позивачем текст спростування не відповідає вимогам закону, оскільки жодна особа не може бути зобов'язана судом вибачатись (відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.2.2009 р. "Про судову практику у справах про захист часті та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Таким чином, вимоги до відповідача про спростування недостовірної інформації у спосіб, обраний позивачем, не підлягають задоволенню.

Водночас, з урахуванням відхилення заявленого позивачем спростування, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку належним спростуванням має бути направлення ПАТ "Київенерго" (оскільки підтвердженим є поширення недостовірної інформації лише вказаному товариству), листа під назвою "Спростування", із цитуванням резолютивної частини цього рішення.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 80 000,00 грн. матеріальної та 26 500,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає жодного доказу на підтвердження завдання позивачу майнової шкоди при розповсюдженні недостовірної інформації. Твердження позивача про "зниження замовлень товару Товариства та відповідно зменшення отриманого прибутку Товариством…, негативні наслідки у вигляді: виявлення недовіри до ТОВ "ІНКОС ЛАЙН" клієнтами у вигляді відмов від заключення договорів, зміни умов договору (Клієнт повинен був оплатити 100 % передоплати, а у зв'язку з недовірою оплатив 30 % передоплати, …" нічим не підтверджені, як не підтверджено і причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та, наприклад, зміною умов договорів чи зменшення прибутку.

Також, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічна правова позиція з даного питання викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

У той же час, позивач в обґрунтування завдання йому моральної шкоди посилається на те, що : "директор та засновник ТОВ "ІНКОС ЛАЙН" знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. В результаті чого, у директора та засновника Товариства, знизилася працездатність, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання їх трудових (посадових) обов'язків…".

Проте, суд звертає увагу позивача на те, що у при вирішенні даного спору не підлягає встановленню і дослідженню ні моральний стан директора чи засновника позивача, ні їх працездатність, ні виконання ними свої посадових обов'язків, відтак, у задоволенні відповідних позовних вимог належить відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про визнання недостовірною інформацію відносно ТОВ "ІНКОС ЛАЙН", яку було поширено Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРАЙД АВТО ГРУП" у листі від 20.01.2017 р. Б/н до ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙД АВТО ГРУП" після набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати вказану інформацію, шляхом направлення ПАТ "Київенерго" листа під назвою "Спростування", із цитуванням резолютивної частини цього рішення. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з підстав їх недоведеності та невідповідності вимогам закону і фактичним обставинам даної справи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд позовних вимог про визнання інформації недостовірною та зобов'язання її спростувати покладається на відповідача; за розгляд майнових позовних вимог - на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недостовірною інформацію відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (), яку було поширено Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп" () у листі від 20.01.2017 року Б/н до ПАТ "Київенерго".

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп" ( 01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, будинок 9, офіс 5; ) після набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати недостовірну інформацію відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (), яку було поширено Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп" () у листі від 20.01.2017 року Б/н до ПАТ "Київенерго", шляхом направлення ПАТ "Київенерго", листа під назвою "Спростування", із цитуванням резолютивної частини цього рішення.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп" ( 01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, будинок 9, офіс 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКОС ЛАЙН" (02140, м. Київ, вул. Вишняківська, буд. 3; ) 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп. судового збору.

5. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 25.09.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна