ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.09.2017 Справа № 904/942/17

За заявою Приватного науково-виробничого підприємства "Ергомера" та Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про затвердження мирової угоди на стадії виконання у справі:

за позовом Приватного науково-виробничого підприємства "Ергомера", м. Дніпро

до Комунального підприємства "Кривбасводоканал", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 254 436 грн 92 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: заступник начальника юридичного відділу ОСОБА_1, довіреність № 48 від 26.06.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне науково-виробниче підприємство "Ергомера" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (далі - відповідач), в якій заявило вимоги про стягнення 127724,00 грн основного боргу, 10275,40 грн пені, 29223,25 грн 3% річних, 14938,27 грн компенсації від впливу інфляційних процесів та 72276,00 матеріальних збитків, нарахованих позивачем із посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №66-КІП від 01.03.2016.

Рішенням суду від 27.03.2017 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 127724,00 грн боргу за поставлений товар, 6791,01 грн пені, 10525,68 грн інфляційних нарахувань, 2419,30 грн 3% річних та 2211,90 грн витрат по сплаті судового збору.

З метою примусового виконання рішення 25.04.2017 на користь стягувача судом видано відповідний наказ від 14.04.2017.

12.09.2017 сторони звернулися до суду з заявою про затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення та надали оригінал мирової угоди від 12.09.2017, підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

Представник позивача не забезпечив явку свого представника у судовому засіданні.

Представник відповідача наполіг на затвердженні мирової угоди.

З урахуванням обставин справи, наявних у ній доказів та вищезгаданої заяви сторін, керуючись ст.ст.43,22,32-34,36,43 та 75 ГПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача, - на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши у судовому засіданні заяву сторін про затвердження мирової угоди, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 121 Господарського процесуального кодексу України визначено, що мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення незалежно від наявності виконавчого провадження. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Відповідно до абз. 7 пп. 7.9 п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", якщо виконавче провадження стосовно судового рішення відкрито, сторони відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується судом. Заява про затвердження такої мирової угоди розглядається в судовому засіданні за правилами частини першої статті 121 ГПК.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 03.11.2016 № 1730-VIII, сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Суд, розглянувши заяву про затвердження мирової угоди з виконання рішення та умови мирової угоди сторін, встановив, що умови складеної сторонами мирової угоди стосуються прав та обов'язків сторін щодо предмету позову, але суперечать чинному законодавству України.

Так, вказаною мировою угодою сторони добровільно врегулювали порядок виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2017 по справі №904/942/17 шляхом взаємних поступок на стадії виконання судового рішення в процесі виконавчого провадження. Зокрема п.п. 2 та 3 мирової угоди сторони погодили, що боржник бере на себе зобов'язання сплатити на користь позивача суму основного боргу рівними частинами за графіком: до 30 жовтня 2017 року - 42574,67 грн, до 30 листопада 2017 року - 42574,67 грн та до 30 грудня 2017 року - 42574,67 грн. Стягувач, в свою чергу, відмовляється від стягнення решти грошових вимог у сумі 21947,89 грн. Однак, в той же час, п. 5 мирової угоди сторони просять суд затвердити подальший порядок у випадку невиконання мирової угоди, зміст якого повністю повторює виданий судом наказ з примусового виконання рішення, що є протиправним.

Така мирова угода протирічить законодавству України, оскільки умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання, а подана сторонами мирова угода на затвердження до суду викладена двозначно. Тобто фактично сторони дійшли згоди про те, що у разі затвердження мирової угоди судом, спочатку діють вимоги щодо виконання боржником грошового зобов'язання в частині основного боргу, від стягнення решти стягувач відмовляється, а у разі не виконання такої мирової угоди вступає у дію наказ суду про повне виконання рішення суду.

Крім того, суд наголошує на тому, що у разі затвердження умов мирової угоди та винесення відповідної ухвали буде виключена можливість примусового виконання рішення за наказом суду, оскільки затвердження судом мирової угоди сторін з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження у справі. Завершальною стадією судового процесу у цій справі було прийняття рішення та видача судового наказу, в такому разі якщо мирова угода затверджується судом на стадії виконання рішення, то виданий ним судовий наказ втрачає свою силу та підлягає припиненню, а відтак, наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано. До того ж, слід роз'яснити, що у разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою, якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 3 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою.

За таких обставин, затверджуючи мирову угоду, вступає в дію ухвала суду, як виконавчий документ, на примусове виконання якої окремий наказ не видається, а виданий судовий наказ на примусове виконання рішення припиняє свою дію та не може бути використаний.

Враховуючи викладене, суд не вправі затвердити мирову угоду, однією із умов якої фактично є спонукання до виконання мирової угоди, оскільки така мирова угода не може бути виконана у відповідності з її умовами.

Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у п. 3.19 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за якою господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Таким чином, з урахуванням викладеного, спільна заява сторін про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, а зазначена мирова угода не підлягає затвердженню судом у зв'язку з некоректністю викладених в ній умов, які суперечать приписам чинного законодавства України.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного науково-виробничого підприємства "Ергомера" та Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про затвердження мирової угоди на стадії виконання від 12.09.2017 відмовити.

Суддя ОСОБА_2