РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/7214/17

За позовом приватного підприємства "ПАРК"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 39 823,00 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - Хмиров Е.О. за дов. № 161 від 29.05.17 р.; Сень Г.А. за дов. № 189 від 08.08.17 р.

від відповідача - ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом приватного підприємства "ПАРК" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 39 823,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року порушено провадження у справі № 910/7214/17.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договорами №23-12-13 від 23.12.2013р., №03-02-14 від 03.02.2014 року, №11-02-14 від 11.02.2014р., №27-05-14 від 27.05.2014р., №26-01-15 від 26.01.2015р. щодо повернення поворотної фінансової допомоги, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 39 823,00 грн.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автобуси відповідача марки Богдан, д.р.н. НОМЕР_2 та автобус відповідача марки Богдан, д.р.н. НОМЕР_3.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери, тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення та співрозмірність заявленим вимогам з вимогами про вжиття заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання, тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, до того ж вимоги про накладення арешту на два автобуса відповідача не є співрозмірними щодо предмету позову про стягнення 39 823,00 грн.

За таких підстав, судом відмовлено у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

09.08.2017 року відповідачем подано заяви, в яких він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, прийняти рішення про відшкодуванню матеріальної шкоди відповідачу, заявив клопотання про призначення фінансової експертизи бухгалтерських документів позивача та технічної експертизи договорів користування, про призначення комплексної криміналістичної експертизи транспортних засобів і дизельного палива.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на те, що відповідач не позбавлений права звернутися з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в окремому судовому провадженні; договори користування не є предметом розгляду даної справи та не стосуються позовних вимог, в зв'язку з чим підстави для проведення їх експертизи відсутні. Підстави для призначення у справі експертизи транспортних засобів і дизельного палива відсутні, в зв'язку з тим, що вказані обставини не стосуються предмету розгляду даної справи.

21.08.2017 року відповідачем подано заяву про застосування до позовних вимог наслідків пропущення строку позовної давності та про призначення фінансової експертизи бухгалтерських документів позивача, технічної експертизи договорів поворотної фінансової допомоги.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі експертизи, з огляду на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування та не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача суми фінансової допомоги за договорами фінансової допомоги, на підтвердження позовних вимог позивачем надано договори поворотної фінансової допомоги та видаткові касові ордери, а відтак потреба у проведені судової експертизи відсутня, оскільки суд може самостійно визначити наявність заборгованості відповідача за договорами поворотної фінансової допомоги.

11.09.2017 року відповідачем подано клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме статуту відповідача, оригіналів прибуткових касових ордерів, оригіналів видаткових касових ордерів, платіжні доручення, рахунки-фактури.

В судовому засіданні 12.09.2017 року судом оглянуті оригінали вищезазначених документів.

У судовому засіданні 12.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В період з 23.12.2013 р. по 26.01.2015 р. між приватним підприємством «Парк» (позикодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позичальник) укладені Договори про надання поворотної фінансової допомоги №23-12-13 від 23.12.2013 р., №03-02-14 від 03.02.2014 р., №11-02-14 від 11.02.2014 р., №27-05-14 від 27.05.2014 р., №26-01-15 від 26.01.2015 р.

Відповідно до п.1.3. Договорів позикодавець надає позичальнику фінансову допомогу, а позичальник зобов'язався повернути надані кошти в порядку та на умовах, передбачених договорами про надання поворотної фінансової допомоги.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №23-12-13 від 23.12.2013 р.

позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 23.12.2013 р. за договором №23-12-13 від 23.12.2013 р.

31.01.2014 року сторонами договору №23-12-13 від 23.12.2013 р. укладено Додаткову угоду №31-01-14/23-12-13, згідно якої сторонами продовжено строк договору №23-12-13 від 23.12.2013 р. та повернення строку фінансової допомоги до 01.05.2014 року.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №03-02-14 від 03.02.2014 р. позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 17 355,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.02.2014 р. по договору №03-02-14 від 03.02.2014 р. з строком повернення до 01.05.2014 р.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №11-02-14 від 11.02.2014 р. позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 11.02.2014 р. по договору №11-02-14 від 11.02.2014 р. з строком повернення до 01.04.2014 р.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №27-05-14 від 27.05.2014 р. позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 27.05.2014 р. по договору №27-05-14 від 27.05.2014 р. з строком повернення до 28.06.2014 р..

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №26-01-15 від 26.01.2015р. позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 768,00 грн, що підтверджується видаткового касового ордеру від 26.01.2015 р. по договору №26-01-15 І від 26.01.2015 р. з строком повернення до 25.05.2015 р.

За вищезазначеними Договорами про надання поворотної фінансової допомоги позивачем було надано відповідачу поворотну фінансову допомогу на загальну суму 47 623,00 грн.

Судом встановлено, що відповідачем повернуто позивачу суму коштів фінансової допомоги в розмірі 7800 грн. по договору №11-02-14 від 11.02.2014 р., в зв'язку з чим сума неповернутих відповідачем коштів фінансової допомоги склала 39 823,00 грн.

Частиною 2 статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За вищезазначеними договорами позивач взяв на себе зобов'язання надати зворотну фінансову допомогу, в той час як відповідач зобов'язався повернути фінансову допомогу у строк, визначений договорами.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

21.08.2017 року відповідачем подано заяву про застосування до позовних вимог наслідків пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом встановлено, що за договором про надання поворотної фінансової допомоги №23-12-13 від 23.12.2013 р. грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн мали б бути повернуті до 01.05.2014 року.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №03-02-14 від 03.02.2014 р. грошові кошти у розмірі 17 355,00 грн мали б бути повернуті до 01.05.2014 р.

Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на те, що 1 та 2 травня є неробочими днями, останній день строку позовної давності до позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договорами №23-12-13 від 23.12.2013 р. та №03-02-14 від 03.02.2014 р. є 03.05.2017 року.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №27-05-14 від 27.05.2014 р. грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн мали б бути повернуті до 28.06.2014 р., а відтак строк позовної давності відносно позовних вимог про стягнення 4 500,00 грн за даним договором спливає 28.06.2017 року.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №26-01-15 від 26.01.2015р. грошові кошти у розмірі 6 768,00 грн мали б бути повернуті до 25.05.2015 р., а відтак строк позовної давності відносно позовних вимог про стягнення 6 768,00 грн за даним договором спливає 25.05.2017 року.

З огляду на те, що позивач звернувся з даним позовом до суду 03.05.2017 року, що підтверджується штампом канцелярії Господарського суду міста Києва, суд приходить до висновку, що строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами №23-12-13 від 23.12.2013 р., №03-02-14 від 03.02.2014 р., №27-05-14 від 27.05.2014 р., №26-01-15 від 26.01.2015р. позивачем пропущено не було.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги №11-02-14 від 11.02.2014 р. грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн мали б бути повернуті до 01.04.2014 р.

Як встановлено ч.1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у період з 13.02.2014 року по 03.04.2014 року частково повернуто позивачу фінансову допомогу в сумі 7800,00 грн за договором №11-02-14 від 11.02.2014 р., що підтверджується прибутковими касовими ордерами, в яких міститься посилання на даний договір.

Оскільки остання оплата здійснена 03.04.2014 року, то строк позовної давності спливає 03.04.2017 року.

Згідно ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що позивач звернувся з даним позовом до суду 03.05.2017 року суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості в розмірі 2200 грн (10000-7800), в зв'язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи відсутність доказів повернення відповідачем позивачу зворотної фінансової допомоги у строки, встановлені Договорами, наявність заборгованості не спростовано, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 37 623,00 грн. суми основного боргу.

Заперечення відповідача проти позову з посиланням на неналежну експлуатацію автобусів «Богдан», які тимчасово перебували в користуванні позивача не може слугувати підставою для звільнення його від обов'язку з виконання умов договорів щодо своєчасного повернення грошових коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04108, АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1) на користь приватного підприємства "ПАРК" (03062, м.Київ, вул.Червонозаводська, будинок 7, ) 37 623 (тридцять сім тисяч шістсот двадцять три) грн 00 коп - суми боргу та 1511 (тисячу п'ятсот одинадцять) грн 61 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 10 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 10-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повний текст рішення складено: 21.09.2017р.