РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2017Справа №910/9554/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто слави"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба технічного контролю"

про визнання векселя таким, що не підлягає оплаті

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Місто слави" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба технічного контролю" про визнання векселя таким,що не підлягає оплаті.

При цьому в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на той факт, що у ТОВ «Місто слави» відсутні зобов'язання по сплаті грошових коштів за спірним векселем, оскільки останній не містить підпису головного бухгалтера ТОВ «Місто слави», та зазначення місця платежу у визначеній законом формі, а відтак, за твердженням позивача, не має вексельної сили та зобов'язання з оплати грошових коштів за ним у нього відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 19.07.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 року розгляд справи відкладено на 02.08.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 року за клопотанням представника позивача продовжено строк вирішення спору на 15 днів, задоволено клопотання позивача про витребування доказів на підставі ст. 38 ГПК України та відповідно, розгляд справи відкладено на 05.09.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2017 року задоволено повторне клопотання позивача про витребування доказі згідно ст. 38 ГПК України та розгляд справи відкладено на 20.09.2017 року, повторно витребувано у ТОВ «Служба технічного контролю» документи.

В судові засідання 19.07.2017 року, 02.08.2017 року та 05.09.2017 року з'явився уповноважений представник відповідача, уповноважений представник позивача у вказані судове засідання не з'явився.

В судове засідання 20.09.2017 року представники сторін не з'явились.

Про день та час розгляду справи 20.09.2017 року позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 690.

Про день та час розгляду справи 20.09.2017 року відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника відповідача б/н від 05.09.2017 року.

Про поважні причини неявки представників сторін в судове засідання 20.09.2017 року суд не повідомлено.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні 19.07.2017 року представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись при цьому на те, що спірний вексель містить усі реквізити, які визначені ст. 75 Уніфікованого закону, та виданий позивачем із додержанням форми. Відзив долучено судом до матеріалів справи.

01.08.2017 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання б/н б/д про продовження строку вирішення спору на 15 днів та витребування доказів згідно ст. 38 ГПК України, яке судом задоволено та, зокрема, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю"Служба технічного контролю" (03113, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 68/1, офіс 62; ):

- оригінал для огляду та належним чином завірену копію договору, на підставі якого та в рахунок оплати за яким Відповідач (ТОВ "Служба технічного контролю") отримав простий вексель від 28 квітня 2015 року серії АА номер 2448854 на суму 3 000 000,00 гри. зі строком за пред'явленням, але не раніше 01.02.2017р.;

- належним чином завірені копії документів первинного бухгалтерського обліку, за якими у Відповідача (ТОВ "Служба технічного контролю") обліковується простий вексель серії АА номер 2448854 на суму 3 000 000,00 грн. зі строком за пред'явленням, але не раніше 01.02.2017р.

04.09.2017 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про повторне витребування доказів згідно ст. 38 ГПК України та відкладення розгляду справи, яке судом задоволено.

В судовому засіданні 05.09.2017 року представником відповідача подано клопотання б/н від 05.09.2017 року про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи, а саме оборотно-сальдову відомість по рахунку №182 за 04.09.2017 року та Акт пред'явлення векселів до сплати від 28.03.2017 року долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 20.09.2017 року позивачем та відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами та за відсутності представників сторін.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 20.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Місто слави» 28 квітня 2015 року було емітовано простий вексель серії АА № 2448854 зі строком платежу за пред'явленням, але не раніше 01 лютого 2017 року, згідно якого товариство зобов'язувалося сплатити за цим векселем Товариству з обмеженою відповідальністю "Служба технічного контролю" чи його наказу грошові кошти у розмірі 3 000 000,00 грн.

Вказаний вексель скріплено печаткою товариства векселедавця - ТОВ «Місто слави» та підписано директором товариства ОСОБА_1, що діяв на підставі Статуту, що не заперечується сторонами.

В подальшому 28 березня 2017 року спірний вексель було пред'явлено до оплати, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією підписаного обома сторонами Акту пред'явлення векселів до сплати від 28.03.2017 року, згідно якого векселедержатель - ТОВ «Служба технічного контролю» 28.03.2017 року пред'явив векселедавцю - ТОВ «Місто слави» для оплати прості векселі в кількості 10 штук загальною номінальною вартістю 15 000 900,00 грн., серед яких, зокрема, простий вексель Серії АА № 2448854 від 28.04.2015 року номінальною вартістю 3 000 000,00 грн.

Спір між сторонами виник в зв'язку з тим, що, на думку позивача, простий вексель серії АА № 2448854, складений 28.04.2015 року на суму 3 000 000,00 грн., є таким, що не має вексельної сили, оскільки від імені ТОВ «Місто слави» був підписаний тільки директором товариства ОСОБА_1 та не містить підпису головного бухгалтера товариства, а також не містить місця платежу у визначеній законом формі, і, відповідно, вказаний вексель не створює для позивача обов'язку сплатити суму грошових коштів в розмірі 3 000 000,00 грн. на користь ТОВ "Служба технічного контролю" чи його наказу зі строком платежу за пред'явленням, але не раніше 01.02.2017 року, як такий, що не відповідає вимогам Уніфікованого Закону «Про прості і переказні векселі».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Види цінних паперів та порядок їх обігу встановлюються законом (ч. 2 ст. 195 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 7 ст. 164 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право в порядку, встановленому законом, випускати в обіг векселі - боргові цінні папери, які посвідчують безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Суд зазначає, що відносини, пов'язані із обігом векселів в Україні, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також законами України від 06.07.1999 року № 826-XIV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 року № 827-X1V "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 року № 828-X1V "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Згідно ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», який діяв на час випуску векселя, цінні папери - документи установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчують грошове або інше майнове право, визначають взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачають виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

За змістом ч. 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

У відповідності до ст. 77 зазначеного Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів. , а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71).

Форма будь-якого зобов'язання, яке виникає із переказного або простого векселя, підпорядковується законам місця підписання зобов'язання (ч. 1 ст. 3 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі (дата приєднання Україною 06.07.1999, дата набуття чинності для України 06.01.2000).

Приписами ч. 3 ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» встановлено, що вексель підписується від імені юридичних осіб власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

Статтею 76 Уніфікованого закону встановлено, що документ, у якому відсутній будь-який із вказаних реквізитів, не має сили простого векселя, за винятком випадків, встановлених цією нормою.

Так, згідно з чинним законодавством зобов'язаною за простим векселем є особа, яка самостійно підписала вексель, або особа, від імені якої вексель підписала належним чином уповноважена третя особа.

Вексельне законодавство не містить положень щодо визначення належних повноважень осіб, які підписали вексель, а лише встановлює їх коло. Тому питання про належний характер уповноваження особи на підписання векселя має вирішуватися з огляду на загальні норми цивільного законодавства України, зокрема щодо укладення відповідного договору, видачі довіреності, вчинення внутрішніх актів органами юридичної особи, як, наприклад, прийняття зборами учасників рішення, наказу про виконання функцій виконавчого органу тощо.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст.ст. 33, 75, 76 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі простий вексель вважається таким, що не має сили простого векселя у разі відсутності у ньому будь-яких необхідних реквізитів або зазначення строку платежу іншого, ніж встановлено у ст. 33 Уніфікованого закону.

Зокрема, простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Як роз'яснено в пунктах 2, 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів", розглядаючи спори, пов'язані з обігом векселів, суди мають перевіряти, чи відповідає документ формальним вимогам, що дозволяють розглядати його як цінний папір (вексель). Перелік обов'язкових реквізитів для переказного векселя наведено у статті 1, а простого - у статті 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі. Виходячи зі змісту частини 2 статті 196 Цивільного кодексу України і статей 2, 76 Уніфікованого закону документ, який не містить обов'язкових реквізитів, перелічених у вказаних статтях Уніфікованого закону, не є цінним папером (векселем), а може мати силу простої боргової розписки. При вирішенні питання про наявність вексельних зобов'язань судам слід звертати увагу на додержання вимог вексельного законодавства щодо підписів зобов'язаних за векселем осіб. За відсутності реквізитів підпису юридичної або фізичної особи, зазначених у ч.3 статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", останній теж слід вважати відсутнім, а сам вексель - таким, що виданий з дефектом форми і не має вексельної сили (ст.2 Уніфікованого закону).

Судом встановлено за матеріалами справи, що вказаний вексель серії АА № 2448854 від 28.04.2015 року від імені векселедавця - ТОВ «Місто слави» підписаний директором товариства ОСОБА_1, який за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань значиться з 09.04.2010 керівником товариства. Жодних обмежень директора на вчинення дій від імені юридичної особи реєстр не містить.

В свою чергу позивач у позовній заяві не оскаржує правомочність підписання оспорюваного простого векселя директором ТОВ «Місто слави» ОСОБА_1, як керівником юридичної особи-векселедавця,

Проте статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Тобто норми Уніфікованого закону про переказні та прості векселі мають пріоритет у порівняні з нормами національного законодавства.

За таких умов, доводи позивача стосовно необхідності підпису головного бухгалтера на спірному векселі є помилковими та спростовуються наведеними вище положеннями.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.09.2012 року у справі № 5011-58/912-2012.

Крім того, згідно положень статей 2 та 76 "Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказний та простий векселі" документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, наведених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче: простий вексель, строк платежу в якому не вказаний, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням; при відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця; простий вексель, у якому не зазначене місце його видачі, вважається виданим у місці, позначеному поруч з найменуванням векселедавця.

Тобто вексель має пред'являтись до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя.

Як свідчать матеріали справи, в оскаржуваному векселі місцем платежу зазначено: м.Київ, ПАТ «Перший Інвестиційний банк», що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Окрім того, навіть за умови відсутності прямої вказівки у векселі місцем платежу є місце його складення та місцезнаходження векселедавця - м. Київ, та спростовує твердження позивача про неможливість будь - якого виконання за векселем.

Отже, посилання позивача як на дефект векселя на відсутність зазначення місця платежу у визначеній законом формі спростовуються матеріалами справи та судом до уваги не приймаються.

Також суд звертає увагу сторін на наявний в матеріалах справи Акт пред'явлення векселів до сплати від 28.03.2017 року, підписаний векселедавцем та векселедержателем без зауважень, пунктом 2 якого сторони засвідчили, що векселедержатель - ТОВ «Служба технічного контролю» є особою, яка має всі права за векселями, в тому числі пред'являти ці векселі до оплати у визначені при видачі векселів строки.

В свою чергу за змістом п. 3 вказаного Акту векселедавець (позивач у справі) - ТОВ «Місто слави» підтверджує своє зобов'язання сплатити векселедержателю вексельну суму протягом 1 календарного дня шляхом перерахування її на рахунок векселедержателя, зазначений у реквізитах сторін.

Щодо твердження позивача про відсутність на бухгалтерському обліку ТОВ «Місто слави» будь - яких відомостей про наявність вексельних зобов'язань перед ТОВ «Служба технічного контролю» суд зазначає, що відповідно до статті 14 Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок" вексель є цінним папіром, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Як зазначалось судом вище, положеннями статті 75 Уніфікованого закону встановлено обов'язкові реквізити простого векселя. Зокрема, такими реквізитами є: назва «простий вексель», яка включена до тексту документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця видачі простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Документ, у якому відсутній будь-який з вказаних реквізитів, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених у вказаній статті (стаття 76 Уніфікованого закону).

Таким чином, судом не встановлено дефекту форми векселя, а будь-яких інших підстав, які б позбавляли його вексельної сили, законодавством не передбачено. Отже, визнання векселя недійсним з підстав відсутності у позивача перед відповідачем на дату складання спірного векселя заборгованості не відповідає приписам чинного законодавства, виходячи з обставини, з якою закон пов'язує настання такого правового наслідку.

При цьому спір щодо підстав видачі векселя має бути предметом окремого судового розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 198 Цивільного кодексу України відмова від виконання зобов'язання, посвідченого цінним папером з посиланням на відсутність підстав зобов'язання або його недійсність не допускається.

Враховуючи вищевикладене та приписи зазначених статей, суд ходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання спірного векселя таким, що не має вексельної сили та не підлягає оплаті.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М.Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 27.09.2017 року.