КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа№ 910/4494/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - Рижук Є.М., довіреність №7 від 03.01.2017 року,

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Судововишнянський цегловий завод"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року

у справі №910/4494/17 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Судововишнянський цегловий завод"

до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Судововишнянський цегловий завод" подало до господарського суду міста Києва позов до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року у справі №910/4494/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, з посиланням на ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зробив висновок про те, що позивач мав право оскаржити Рішення відповідача до господарського суду у 2-х місячний строк з дня одержання Рішення. Цей строк є присічним і не підлягає відновленню. Однак, позивач пропустив 2-х місячний строк для оскарження рішення, що тягне за собою відмову в позові.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Судововишнянський цегловий завод" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року у справі №910/4494/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, крім того на думку апелянта рішення суду першої інстанції не визначає ті дійсні обставини справи, які місцевий господарський суд мав би встановити, дослідити та дати їм належну правову оцінку, що мало суттєве значення для винесення законного, об`єктивного, повного та неупередженого судового рішення.

Зокрема, як стверджує скаржник, наявність у справі лише рекомендованого повідомлення про вручення від 03.01.2017 року №532, не може свідчити про достатність доказів отримання позивачем за цим повідомленням оскаржуваного рішення відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року у справі №910/4494/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Судововишнянський цегловий завод" на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року у справі №910/4494/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Ткаченко О.Б. Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 01.08.2017 року.

21.07.2017 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У зв'язку з перебуванням судді Ткаченко О.Б., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Ткаченко О.Б. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Судововишнянський цегловий завод" на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року у справі №910/4494/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г. Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Судововишнянський цегловий завод" на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року у справі №910/4494/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Калатай Н.Ф., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 19.09.2017 року.

В судовому засіданні 19.09.2017 року з`явився представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань не подавав, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання.

Представники відповідача не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що позивач був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.12.2016 № 67 у справі № 981/39-р-02-05-16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (а.с. 43-73) визнано дії позивача, а також Товариства з обмеженою відповідальністю "Західспецбудмеханізація", Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Захід", Дочірнього підприємства "Константа-Агро" під час участі у процедурі закупівлі деревини, розпиляної чи розколотої вздовж, розділеної на шари або лущена, завтовшки більше ніж 6 мм, шпал дерев'яних до залізничних або трамвайних колій, не просочених, які проводилися Державним підприємством "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" у 2014-2015 роках порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів процедур закупівлі (п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та накладено на позивача штраф у сумі 136 000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до п. 2 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року N 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (далі - Постанова) у застосуванні згаданого припису частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати таке.

За цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.

Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.

Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Матеріали зібрані у справі та пояснення позивача свідчать про те, що ним пропущено присічний строк для оскарження Рішення відповідача і цей строк не може бути відновлено.

В матеріалах справи наявний супровідний лист №02-05/4462 від 30.12.2016 року, яким відповідач направив на адресу позивача рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі №981/39-р-02-05-16. (а.с. 99).

Також, в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №532, яке підтверджує, що позивач отримав рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 12.01.2017 року. (а.с. 100). Тобто, 2-х місячний термін, встановлений ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для оскарження рішення Антимонопольного комітету закінчується 13.03.2017 року.

Як вбачається з штампу поштового відділення на конверті (а.с. 75) позивач направив позовну заяву №б/н від 17.03.2017 року до господарського суду міста Києва саме 17.03.2017 року, а отримав рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 12.01.2017 року (а.с. 100), тобто допустився пропуску законодавчо встановленого строку на оскарження.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відхилення доводів позивача, що останній отримав рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 16.01.2017 року оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції позивачем не надано жодних доказів останнього. Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів, що поштове відправлення, яке останній отримав 12.01.2017 року (відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №532) не є саме рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що порушення порядку вручення поштового відправлення працівниками/підрозділами підприємства поштивого зв'язку не є предметом дослідження господарського суду у цьому спорі та не можуть вплинути на факт, що мав місце у часі (порушення строку на оскарження).

Враховуючи ту обставину, що позивачем порушено двохмісячний присічний строк передбачений ч. 1 ст. 60 Закону, враховуючи приписи Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року N 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі є вірним, оскільки позивач не довів, що він на виконання вимог законодавства не пропустив законодавчо встановленого строку на оскарження рішення.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак позивачем не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року у справі №910/4494/17.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Судововишнянський цегловий завод" на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року у справі №910/4494/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2017 року у справі №910/4494/17 залишити без змін.

3. Справу №910/4494/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Н.Ф. Калатай

М.Г. Чорногуз