РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017Справа №910/12357/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетвейв"

про тлумачення умов договору

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетвейв" про тлумачення умов договору, а саме Специфікації № 1 (Додаток № 1) до Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 р., укладеного між сторонами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що необхідність тлумачення викликана існуванням між сторонами спору щодо умов специфікації № 1 до Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року з урахуванням протоколу розбіжностей від 20.08.2014 року. Так, як стверджує позивач, специфікація № 1 до Договору з урахуванням протоколу розбіжностей викладена в новій редакції та не передбачає здійснення коригування ціни товару у зв'язку зі зміною курсу долара США до національної валюти України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/12357/17 та призначено її розгляд на 05.09.2017 року.

В судовому засіданні 05.09.2017 року на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України судом оголошено перерву до 19.09.2017 року.

В судове засідання 05.09.2017 року з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

В судове засідання 19.09.2017 року уповноважені представники сторін не з'явились.

Про день та час розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою б/н від 05.09.2017 року.

05.09.2017 року через відділ діловодства суду представником позивача подані повідомлення № 017/1055 від 04.09.2017 року та № 017/1031 від 30.08.2017 року, які судом долучені до матеріалів справи.

Також 05.09.2017 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись при цьому на відсутність факту внесення протоколом розбіжностей змін до специфікації № 1 до Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року в частині умов щодо коригування ціни товару у зв'язку зі зміною курсу долару США, оскільки умови п.п. 1-13 вказаної специфікації № 1 не були положеннями, щодо яких у сторін існували розбіжності. Відзив разом з доданими до нього документами судом долучений до матеріалів справи.

12.09.2017 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просить зупинити провадження у справі № 910/12357/17 до набрання чинності рішенням по справі № 904/5339/17 за позовом ТОВ «Нетвейв» до ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» про стягнення 207 939,83 грн. заборгованості, яка виникла на підставі Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року, що розглядається Дніпропетровським апеляційним господарським судом. Клопотання судом долучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 18.09.2017 року від позивача надійшла телеграма № 609 від 18.09.2017 року, в якій позивач повідомляє про неможливість представника ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» прибути в судове засідання 19.09.2017 року, підтримує позовні вимоги та просить суд здійснити розгляд справи без участі представника позивача. Телеграма долучена судом до матеріалів справи.

Про поважні причини неявки представника відповідача в судове засідання 19.09.2017 року суд не повідомлено.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе задовольнити клопотання позивача та здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників позивача та відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Щодо поданого відповідачем 05.09.2017 року клопотання про зупинення провадження у справі суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Пунктом 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи вимоги вище зазначених норм, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Отже, підставою для зупинення провадження у справі є пов'язаність справ та неможливість розгляду однієї справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи. Вказані норми не містять обмежень, які б стосувались хронології подання позовів у пов'язаних справах.

З огляду на викладене та предмет позову у даній справі, враховуючи ту обставину, що спір у справі № 904/5339/17 стосується фактичного виконання сторонами умов Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року та стягнення заборгованості по вказаному вище договору, і саме у справі про стягнення боргу суд має встановлювати всі обставини справи, в тому числі факт виконання та порушення зобов'язання, строки відповідальності тощо, в той час як у справі про тлумачення змісту правочину суд розтлумачує зміст окремих його частин, отже рішення зі справи № 904/5339/17 не впливає на з'ясування судом під час розгляду спору щодо тлумачення умов спірного правочину всіх обставин у їх сукупності, в зв'язку з чим суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі та відхиляє відповідне клопотання відповідача.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 19.09.2017 року позивачем та відповідачем суду не надано.

В судовому засіданні 05.09.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.09.2017 року проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 19.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 20 серпня 2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нетвейв" (продавець за договором, відповідач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" (покупець за договором, позивач у справі) укладено Договір поставки № 14-1453-02 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану в специфікаціях, які додаються до цього договору, іменовану надалі "Товар".

Згідно з п. 1.2 Договору кількість, номенклатура, ціна, терміни поставки та умови оплати товару визначені в Специфікаціях, які додаються до Договору, що складають його невід'ємну частину.

Поставка товару здійснюється на умовах, передбачених в Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину, відповідно до Інкотермс-2010 (п.3.1 Договору).

Ціна на товар встановлюється у національній валюті України гривнях за одиницю, на умовах, обумовлених в Специфікаціях, згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакції 2010 року), далі "Інкотермс-2010" і вказується в Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору сума договору на момент підписання, згідно Специфікації № 1, становить 593 132,82 грн. з ПДВ.

При цьому відповідно до п.2.6 Договору ціна на товар після перерахування грошових коштів по попередній оплаті в бік збільшення не підлягає, якщо інше не обумовлене Специфікацією № 1 по узгодженню сторін.

Термін дії договору з моменту підписання по 31 грудня 2014 року, але у будь-якому випадку до повного виконання гарантійних зобов'язань (п. 9.4 Договору).

Порядок здійснення платежів за Договором сторонами визначено в розділі 4 Договору.

Так, згідно п. 4.1 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються в гривнях.

За умовами п. 4.2 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в порядку, зазначеному в Специфікаціях. У випадку, якщо на умовах оплати передбачена попередня оплата, то продавець зобов'язаний надати оригінал рахунку на попередню оплату. Податкова накладна надається постачальником на оплату у термін, передбачений чинним законодавством.

Окрім того, у відповідності до умов Договору сторонами було узгоджено та підписано Специфікація № 1 (Додаток № 1) до Договору, та якою було визначено найменування, кількість та ціна товару, умови поставки, оплати та переходу права власності на товар тощо.

Зокрема, у Специфікації № 1 до Договору сторони погодили номенклатуру та кількість партії товару, що підлягає поставці, на загальну суму 593 132,82 грн. з ПДВ.

Згідно п. 6 Специфікації № 1 позивач зобов'язався поставити товар відповідачу протягом 60 календарних днів з моменту підписання договору.

Умови поставки - DDP - склад покупця м. Дніпродзержинськ (п.2 Специфікації № 1 до Договору).

Пунктом 3 Специфікації № 1 передбачені умови оплати: 100% за фактом постачання протягом 5 банківських днів.

При цьому в пунктах 4, 5 Специфікації № 1 сторони узгодили, що ціна наведена за курсом МВБ України 1 долар США = 11,237 грн., на умовах DDP склад покупця м. Дніпродзержинськ, станом на 18.04.2014, за даним ресурсу http:/minfin.com.ua/currency/mb/.

При курсу МВБ України більш ніж на +/-1% від курсу 1 долар США= 11,237 грн., ціна підлягає коригуванню автоматично і не вимагатиме жодного додаткового узгодження сторін таким чином:

Ц2= Ц1хК2,

К1

де Ц2 - скоригована ціна за одиницю товару, грн. без ПДВ на дату платежу;

Ц1 - ціна за одиницю товару, вказана у специфікації у розділі таблиці "Ціна, грн. без ПДВ";

К2 - курс гривні до долару США, встановлений МВР на дату платежу;

К1 - курс гривні до долару США, вказаний в п. 4 цієї Специфікації.

Як зазначено в п. 12 Специфікації № 1, вона діє з моменту підписання і є невід'ємною частиною Договору.

Окрім цього, вважаючи, що в Специфікації № 1 до Договору найменування товару не відповідає найменуванням закупівлі товару ТОВ «Нетвейв» у постачальника, відповідачем супровідним листом № 0409-01 від 20.08.2014 року було направлено на адресу позивача протокол розбіжностей від 20.08.2014 року до Договору, копія якого наявна в матеріалах справи, та в якому відповідач як продавець виклав: редакцію покупця реквізитів Специфікації № 1, найменування, кількість, асортимент одиниць товару (первісна редакція), та редакцію продавця (нову редакцію) реквізитів Специфікації № 1, найменування, кількості, асортименту одиниць товару, які пропонувались відповідачем до зміни.

Судом встановлено згідно наданих сторонами доказів, що обома сторонами було підписано Протокол розбіжностей від 20.08.2014 року, в якому сторони узгодили викладення реквізитів Специфікації № 1 (дата та місце укладення Специфікації № 1), а також найменування, асортимент, кількість одиниць та ціну товару за Договором, що підлягав поставці, а також зазначено, що даний протокол розбіжностей у разі підписання його сторонами, змінює умови Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року, що викладені в цьому протоколі, котрі вважаються погодженими у редакції продавця і є невід'ємною частиною вищевказаного Договору.

Як свідчать матеріали справи та сторонами не заперечувалось, на виконання умов вказаного Договору відповідачем поставлено та передано у власність покупця - ПАТ «Дніпровський МК ім.. Ф.Е. Дзержинського», а останнім прийнято товар на загальну суму 593 132,82 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № НД141028-001 від 28.10.2014 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

При цьому судом встановлено, що факт отримання товару позивачем підтверджується засвідченим штампом товариства підписом уповноваженого представника ПАТ «Дніпровський МК ім.. Ф.Е. Дзержинського», який діяв на підставі довіреності на отримання ТМЦ № 1035/04 від 20.10.2014 року строком дії до 29.10.2014 року, копія якої надана відповідачем.

Заперечень щодо факту поставки товару за вказаною видатковою накладною ПАТ «Дніпровський МК ім. Ф.Е. Дзержинського» суду не надано.

Спір між сторонами виник в зв'язку з різним тлумаченням сторонами умов Специфікації № 1 до Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року в редакції Протоколу розбіжностей від 20.08.2014 року, зокрема, на думку позивача відповідно до вказаного протоколу розбіжностей Специфікація № 1 викладена в новій редакції і не передбачає здійснення коригування ціни товару у зв'язку зі зміною курсу долара США до національної валюти України, яке це було передбачено в первісній редакції. Позивач наголошує, що Протокол розбіжностей від 20.08.2014 року у разі підписання його сторонами змінює умови Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року, що викладені в цьому протоколі, які вважаються погодженими у редакції продавця і є невід'ємною частиною договору.

Отже, вказане, за твердженнями позивача, є підставою для тлумачення умов Специфікації № 1 до Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року без умов щодо здійснення коригування ціни товару в разі зміни курсу долару США до національної валюти України.

Натомість відповідач не погоджується з позицією позивача та вважає, що Протоколом розбіжностей від 20.08.2014 сторонами було змінено Специфікацію № 1 до Договору лише в частині найменування, кількості та ціни товару, з пропозицією щодо зміни яких відповідач звертався до позивача. При цьому всі інші умови Специфікації №1, в тому числі і пункт 5 останньої щодо коригування ціни у зв'язку зі зміною курсу долара США до національної валюти України, залишились без змін та є чинними в первісній редакції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд зазначає, що укладений між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нетвейв» як продавцем правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 наведеної норми).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року та/або його окремих положень суду не надано.

Предметом даного судового розгляду є вимоги про тлумачення умов Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року, зокрема, змісту підписаної сторонами згідно умов останнього Специфікації № 1 до Договору.

Згідно ст. 637 Цивільного кодексу України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Згідно з вимогами ч.ч. 1-3 ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Так, згідно п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 роках" від 11.04.2005 р. № 01-8/344 Вищий господарський суд України виклав позицію, відповідно до якої тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Частинами 3, 4 статті 213 ЦК України передбачено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту правочину має бути наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені ст.213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення нез'ясованостей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість, тільки роз'яснювати вже існуючі умови правочину. Оскільки метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Крім того, необхідною умовою для тлумачення договору судом за статтею 213 Цивільного кодексу України є наявність у договорі будь-яких незрозумілих слів, понять або термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін.

За таких обставин, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов, метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін.

Суд зазначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Таким чином, правочин є вольовою дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тлумачення умов договору має місце у випадках, якщо волевиявлення сторін правочину не дозволяє однозначно встановити їх намір, справжню волю, виражену при вчиненні правочину.

Згідно частини 1-6 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом і підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Дослідивши зміст Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року, Специфікації №1 до нього та Протоколу розбіжностей від 20.08.2014 року, факт підписання та укладення яких обома сторонами не заперечувався, суд зазначає, що у вказаному Протоколі розбіжностей від 20.08.2014 року міститься таблиця Специфікації № 1, якою внесено зміни до Специфікації № 1 лише в частині її реквізитів (дата та місце укладення), найменування, кількості та ціни товару, щодо зміни та остаточної редакції яких сторони шляхом підписання вказаного Протоколу розбіжностей від 20.08.2014 року досягли згоди, і яка змінює умови Договору тільки в частині умов, викладених в ній, в той час як умови п.п.1-13 Специфікації № 1 до Договору не були положеннями, щодо яких у сторін на дату укладення Договору та підписання Специфікації № 1 до нього існували розбіжності. Тобто за висновками суду сторонами не змінювались умови Специфікації № 1 викладені в п.п.1-13, зокрема, щодо здійснення коригування ціни товару у зв'язку зі зміною курсу долара США до національної валюти України.

Суд вважає, що в спірному Договорі, Специфікації та Протоколі розбіжностей відсутні незрозумілі слова, поняття, терміни, які не дають змоги з'ясувати сторонам їх дійсні наміри при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що сторонами не заперечується факт виконання зазначеного Договору та наявність спору між сторонами, предметом розгляду якого є вимоги про стягнення з позивача заборгованості за поставлений за спірним Договором товар, який розглядається Дніпропетровським апеляційним господарським судом у справі № 904/5339/17.

Наразі звернення однією із сторін до суду щодо неналежного виконання іншою стороною його умов, є спором сторін, який вирішується судом шляхом застосування, у тому числі, умов договору. Застосування судом умов договору при вирішенні спору є способом тлумачення змісту правочину.

Враховуючи встановлені судом обставини справи суд зазначає, що звернення до суду з позовними вимогами про тлумачення умов Специфікації № 1 до Договору шляхом тлумачення останньої як такої, що не містить умов щодо коригування ціни товару у зв'язку зі зміною курсу долара США до національної валюти України, за умови виконання сторонами умов Договору поставки № 14-1453-02 від 20.08.2014 року, є внесенням змін до спірної Специфікації № 1 до Договору та створенням нових умов правочину, що суперечить приписам чинного законодавства та не відповідає предмету даного позову.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства та умови Договору, зважаючи на те, що позивач не довів в розумінні приписів ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв'язку з відсутністю фактичних обставин, які свідчать про порушення прав позивача з боку відповідача, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 22, 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М.Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 28.09.2017 року.