ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.09.2017 Справа № 904/7132/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Ват" (м. Дніпро)

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Радабанк" (м. Дніпро)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 01.01.2017)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 165 від 19.09.2017)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Ват" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Радабанк" (далі - відповідач), в якій просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушені умови пункту 1.3. договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016, в якому передбачено, що товар не може перебувати під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави або забезпеченням в іншій спосіб, оскільки під час розгляду справи № 904/8554/16 з'ясовано, що спірний товар перебуває під арештом та є власністю Приватного підприємства "Агро-ФТ". Отже, у зв'язку із наявністю арештів на товарі, відповідач своїми діями ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є підставою для визнання договору недійсним. Також, у позовній заяві позивач посилається на те, що з листа Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області № 07.1/07.1-09/6440 від 09.11.2016 вбачається, що державна реєстрація на товар на момент укладення договору за відповідачем проведена не була, а отже, останній не набув на неї права власності.

У прохальній частині позовної заяви позивач також просив суд витребувати у Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області документи та інформацію на підтвердження реєстрації права власності і за ким воно зареєстровано; інформацію про наявність заборон відчуження, арештів, застави або забезпечення в інший спосіб зобов'язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, наявність будь-якого обтяження або обтяження, - стосовно сільськогосподарської техніки, а саме: Трактор колісний, марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303184, двигун № НОМЕР_1; Трактор колісний, марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303183, двигун № НОМЕР_2; Трактор колісний, марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3; Трактор колісний, марки ХТЗ-17021, 2007 року випуску, заводський № 2499, двигун № НОМЕР_4, № 59, станом на 04.04.2016 та на день надання інформації.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 26.07.2017. Ухвалою суду від 07.07.2017 зобов'язано Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області в строк до 21.07.2017 надати суду: письмову інформацію на підтвердження реєстрації права власності і за ким воно зареєстровано, інформацію про наявність заборон відчуження, арештів, застави або забезпечення в інший спосіб зобов'язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, наявність будь-якого обтяження або обтяження, стосовно сільськогосподарської техніки, а саме: Трактор колісний, марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303184, двигун № НОМЕР_1; Трактор колісний, марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303183, двигун № НОМЕР_2; Трактор колісний, марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3; Трактор колісний, марки ХТЗ-17021, 2007 року випуску, заводський № 2499, двигун № НОМЕР_4, № 59, станом на 04.04.2016 та на день надання інформації, а також належним чином завірені копії документів в підтвердження вищевказаних обставин.

Від Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області електронною поштою (вх.суду 40542/17 від 19.07.2017) та в оригіналі (вх.суду 41806/17 від 26.07.2017) на виконання вимог ухвали суду, надійшла відповідь - лист № 7.2/8731 від 19.07.2017, в якій вказано наступне:

- на виконання ухвали суду від 07.07.2017 у справі № 904/7132/17 Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області повідомляє, що згідно електронно-обліковій системі "Єдиний реєстр для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів" вказана в ухвалі сільськогосподарська техніки, а саме:

- трактор колісний марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303184, двигун № НОМЕР_1;

- трактор колісний марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303183, двигун № НОМЕР_2;

- трактор колісний марки ХТЗ-17021, 2007 року випуску, заводський № 2499, двигун № НОМЕР_4,

станом на 04.04.2016 та на 17.07.2017 дійсно зареєстрована за ПП "Агро-ФТ". На вказану вище техніку в електронно-обліковій системі проставлено відмітку про арешт та заборону відчуження на виконання постанови від 14.08.2015 ВП № 43775881 державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області Сладь Т.П.;

- разом з тим повідомляємо, що в електронно-обліковій системі відсутня інформація щодо реєстрації на території Дніпропетровської області трактора колісного марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 26.07.2017 не з'явилися, причин нез'явлення суду не повідомили, витребуваних судом документів не надали.

Судом було зауважено, що відповідно до частини 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 26.07.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 14.08.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Від позивача надійшла заява (вх.суду 45009/17 від 14.08.2017), в якій він просив суд продовжити строк вирішення спору на 15 днів. Вказана заява була погоджена з відповідачем.

Судом було задоволено вказану заяву позивача та ухвалою суду від 14.08.2017 строк вирішення спору було продовжено на 15 днів, терміном по 21.09.2017 включно.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 45186/17 від 14.08.2017), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на слідуюче:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2017 у справі № 904/10372/16 договір купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016 між ПАТ "АБ "Радабанк" та ТОВ "Агро Ват" є розірваним та будь-яких обов'язків сторін за цим договором не існує. Вказаним рішенням суду у справі № 904/10372/16 встановлені обставини, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;

- фактично, єдиною підставою недійсності договору, яку зазначає ТОВ "Агро Ват", є відсутність реєстрації сільськогосподарської техніки за ПАТ "АБ "Радабанк";

- чинним законодавством передбачено, що на об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України виникає з дня державної реєстрації такого договору (стаття 182 Цивільного кодексу України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. В свою чергу, для рухомих речей, на відміну від нерухомих, набуття права власності у Цивільному кодексі України визначено цей момент (частина 1 статті 334, стаття 336) моментом передання (вручення, отримання) та заволодіння річчю. Разом з тим, цей момент визначено диспозитивно, оскільки законом або договором сторін може бути встановлено й інший момент такої передачі (наприклад, сплата покупної ціни, підписання передавального акта, настання іншої умови, передбаченої договором, тощо);

- сільськогосподарська техніка була передана ПП "Агро-ФТ" у власність ПАТ "АБ "Радабанк", про що 17.03.2016 було підписано відповідний Акт прийому-передачі майна, що відповідає умовам мирової угоди, укладеної між сторонами;

- державну реєстрацію договору слід розрізняти з реєстрацією самого майна (наприклад, реєстрацію будинків, квартир у складі державного земельного кадастру, реєстрацію зброї в органах внутрішніх справ, реєстрацію автомобілів). Реєстрація майна, на відміну від реєстрації договору, не має правовстановлюючого значення. З такою реєстрацією законодавець не пов'язує виникнення у особи права власності, що підтверджується наступним. Стаття 1 Закону України "Про дорожній рух" передбачає, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Стаття 34 зазначеного вище Закону передбачає, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Із аналізу норм даного Закону необхідно зробити висновок, що державна реєстрація транспортних засобів спрямована на впорядкування відносин між учасниками дорожнього руху, у тому числі і в частині обліку транспортних засобів, а не у розумінні реєстрації права власності на транспортний засіб, яка пов'язана саме з виникненням права власності. Законодавство не містить жодної вказівки власне на "реєстрацію прав власності на транспортні засоби", а лише говорить про державну реєстрацію самих транспортних засобів. Цивільний кодекс України передбачає реєстрацію прав лише на нерухоме майно і з цим фактом пов'язує перехід права власності на нього. Крім того, ані Закон "Про дорожній рух", ані Порядок державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 не пов'язують правову природу реєстрації транспортних засобів з переходом права власності на них. Таким чином, перехід права власності на сільськогосподарську техніку за відповідним правочином між двома юридичними особами відбувається у момент передачі сільськогосподарської техніки, якщо сторонами договору не передбачено інший порядок переходу права власності.

У судове засідання 14.08.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представником позивача у судовому засіданні 14.08.2017 було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.08.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 14.08.2017 судом було зауважено, що для правильного вирішення спору існує необхідність у витребуванні у сторін додаткових доказів.

Враховуючи вказане, у судовому засіданні 14.08.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 18.09.2017.

У судове засідання 18.09.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 18.09.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, при цьому, судом наголошено, що відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні 18.09.2017 наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 18.09.2017 судом було зауважено, що для правильного вирішення спору існує необхідність у витребуванні у сторін додаткових доказів.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 18.09.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 21.09.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції. Крім того, судом здійснені всі можливі заходи щодо всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи; розгляд справи неодноразово відкладався, з метою надання сторонам можливості реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, забезпечення участі представників у судовому засіданні та надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Від відповідача надійшли письмові пояснення (вх.суду 51889/17 від 21.09.2017), в яких він вказав, що договір купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016: містить усі істотні умови такого виду договоруҐ; не суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчинили цей правочин, мали на це необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочин було вчинено у формі, встановленій законом; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Також, відповідач зауважив, що на момент укладення договору інших власників майна або осіб, які б оспорювало це право відповідача, не було. Також, у пояснення відповідач звертав увагу суду, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2017 у справі 904/11895/16 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Ват" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 5 місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3 Вказану інформацію було надано відповідачем для визначення повноваження представника позивача.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 51891/17 від 21.09.2017), в якому він просив суд залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне підприємство "Агро-ФТ", яке було власником спірного майна до ПАТ "АБ "Радабанк".

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 51894/17 від 21.09.2017), в якому він просив суд продовжити строк вирішення спору у відповідності до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, враховуючи необхідність залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-ФТ".

Від позивача надійшли письмові пояснення (вх.суду 52019/17 від 21.09.2017), в яких він надав пояснення з приводу пов'язаних із даною справою справ, а саме: щодо справи № 904/10372/16 та справи № 904/8554/16. Також, позивач наголошував на тому, що виходячи із положень статті 216 Цивільного кодексу України, законодавець не пов'язує фактичне виконання умов договору із можливістю визнання його недійсним. Тобто виконання чи не виконання ані ТОВ "Агро Ват", ані ПАТ "АБ "Радабанк" умов договору № 02-1/1 від 04.04.2016, укладеного позивачем та відповідачем не впливають на визнання договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016 недійсним. На думку позивача, важливою обставиною справи також є й той факт, що станом на 04.04.2016 вже була відсутня інформація щодо реєстрації на території Дніпропетровської області трактора колісного марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3, що підтверджується відповіддю Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 19.07.2017 № 7.2/8731 та відповіддю Держсільгоспінспекції України Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 09.11.2016 № 07.1/07.1-09/6440. Враховуючи ту обставину, що інша техніка (яка є предметом оскаржуваного договору) зареєстрована за ПП "Агро-ФТ", вона була предметом застави та на неї був накладений арешт, і відповідач посилається на те, що він набув права власності на тракторну техніку, в тому числі і на трактор колісний марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, то і останній трактор повинен бути зареєстрований за ПП "Агро-ФТ", проте у зв'язку із відсутністю інформації про його реєстрацію на території Дніпропетровської області позивач прийшов до висновку, що даний трактор був проданий третій особі та знятий з реєстрації, а тому ПАТ "АБ "Радабанк" не міг відчужити трактор колісний марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3, позивачу -ТОВ "Агро Ват".

У судове засідання 21.09.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

Судом було відзначено, що доказів скасування довіреності, виданої присутньому представнику зі сторони позивача, матеріали справи не містять; відомостей щодо вказаної обставини суду повідомлено також не було.

Представником позивача у судовому засіданні 21.09.2017 було викладено зміст додаткових письмових пояснень, наведено доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.09.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях. Також, представник відповідача просив суд задовольнити його клопотання про продовження строку вирішення спору та про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватне підприємство "Агро-ФТ", яке було власником спірного майна до ПАТ "АБ "Радабанк".

У судовому засіданні було досліджено матеріали справи № 904/10372/16.

Судом було відмовлено у задоволенні вказаних клопотань, оскільки строк вирішення спору у відповідності до статті 69 Господарського процесуального кодексу України вже було продовжено на 15 днів ухвалою суду від 14.08.2016, та з урахуванням вказаної ухвали його закінчення припадає на 21.09.2017.

Також, судом було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватне підприємство "Агро-ФТ", яке було власником спірного майна до ПАТ "АБ "Радабанк", оскільки рішення у даній справі не може вплинути на його права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Судом було враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).

Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.09.2017 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 04.04.2016 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк" (далі - продавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Ват" (далі - покупець, позивач) було укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 (далі - договір, а.с.12-14), у порядку і на умовах якого, продавець зобов'язується передати у власність покупця: Трактор колісний, марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303184, двигун № НОМЕР_1; Трактор колісний, марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303183, двигун № НОМЕР_2; Трактор колісний, марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3; Трактор колісний, марки ХТЗ-17021, 2007 року випуску, заводський № 2499, двигун № НОМЕР_4, № 59, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар в строки (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 1.2. договору найменування товару, кількість, вартість кожного з товару, порядок розрахунків за товар, строк передачі товару та місце отримання за договором узгоджується сторонами у додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору.

Продавець підтверджує, що товар який є предметом договору належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави або забезпеченням в інший спосіб зобов'язань перед будь-яким фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, не є предметом будь-якого обтяження або обмеження, передбаченого чинним законодавством України (пункт 3.1. договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору загальна ціна товару, який продається за договором складає 674 840 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. договору передача товару покупцеві здійснюється не пізніше 6 робочих днів з дати укладання договору, за умови надходження авансового платежу за товар згідно додатку № 1 та додатку № 2, за кожним окремо. В разі неможливості з будь-яких причин провести прийом-передачу товару в зазначений строк, продавець/покупець зобов'язаний негайно повідомити про це покупця/продавця та узгодити з ним новий строк передачі товару

Право власності на товар переходить до покупця після повного розрахунку покупця з продавцем за товар (пункт 3.2. договору).

У пунктах 7.1., 7.2. та 7.4. сторони узгодили, що договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Договір зберігає свою чинність до моменту повного виконання всіх зобов'язань продавця і покупця за договором. Договір може бути достроково розірваний в порядку, визначеному самим договором та (або) чинним законодавством України.

У відповідності до умов пункту 1.2. договору, позивачем та відповідачем було підписано додаток № 1 до договору, в якому сторони визначили таке:

- назва товару - Трактор колісний, марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303184, двигун № НОМЕР_1; Трактор колісний, марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303183, двигун № НОМЕР_2; Трактор колісний, марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3;

- строк поставки товару - 6 календарних днів з дати укладання договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки 02-1/1 від 04.04.2016;

- базис поставки товару згідно Інкотермс 2010 - ЕXW - склад покупця (вулиця Леніна, 42, с. Вишевичі, Радомишльський район, Житомирська область);

- загальна вартість товару, зазначеного в додатку № 1, в грошовому еквіваленті: 467 594 грн. 00 коп.;

- грошові кошти покупець сплачує до 11.04.2016 включно. У випадку не дотримання зазначеного порядку оплати продавець не зобов'язаний виконувати обов'язки з передачі товару покупця та продавець має право вимагати розірвання договору з оплатою штрафних санкцій (а.с.15).

Також, позивачем та відповідачем було підписано додаток № 2 до договору, в якому сторони визначили таке:

- назва товару - Трактор колісний, марки ХТЗ-17021, 2007 року випуску, заводський № 2499, двигун № НОМЕР_4, № 59;

- строк поставки товару - 6 календарних днів з дати укладання договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки 02-1/1 від 04.04.2016;

- базис поставки товару згідно Інкотермс 2010 - ЕXW - склад покупця (вулиця Леніна, 42, с. Вишевичі, Радомишльський район, Житомирська область);

- загальна вартість товару, зазначеного в додатку № 2, в грошовому еквіваленті: 207 246 грн. 00 коп.;

- грошові кошти покупець сплачує до 11.04.2016 включно. У випадку не дотримання зазначеного порядку оплати продавець не зобов'язаний виконувати обов'язки з передачі товару покупця та продавець має право вимагати розірвання договору з оплатою штрафних санкцій (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було частково сплачено вартість придбаного товару (лише згідно з додатком № 1) наступним чином:

- платіжним дорученням № 7 від 07.04.2016 на суму 300 000 грн. 00 коп. (а.с.17);

- платіжним дорученням № 8 від 14.04.2016 на суму 167 594 грн. 00 коп. (а.с.18).

Відповідно до акту приймання-передачі № 1 від 14.04.2016 до договору, сільськогосподарська та тракторна техніка, визначена додатком № 1 до договору була передана позивачу (а.с.74).

В подальшому, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Радабанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Ват" про розірвання договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016.

За результатами розгляд вказаної справи судом прийнято рішення від 22.06.2017 у справі № 904/10372/16, яким позов задоволено та, зокрема, розірвано договір купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016, укладений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Ват". Вказане рішення мотивоване тим, що проводячи оплату товару за договором, ТОВ "Агро Ват" порушив строки оплати, передбачені пунктом 3 додатків № 1 та № 2 до договору, оскільки до 11.04.2016 сплатив лише 300 000 грн. 00 коп. У цих же пунктах додатків до договору сторони обумовили право продавця (ПАТ "АБ "Радабанк") вимагати розірвання договору у випадку порушення покупцем (ТОВ "Агро Ват") умов оплати товару. При цьому, в платіжних дорученнях ТОВ "Агро Ват" не конкретизував призначення платежу, а лише зазначив, що це оплата за сільгосптехніку, згідно з договором купівлі-продажу № 02=1/1 від 04.04.2016 без ПДВ. Відповідно, у звязку з порушенням ТОВ "Агро Ват" договірних зобовязань, у ПАТ "АБ "Радабанк" виникло право на розірвання договору.

При цьому, позовні вимоги у даній справі мотивовані тим, що ПАТ "АБ "Радабанк" порушені умови пункту 1.3. договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016, в якому передбачено, що товар не може перебувати під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави або забезпеченням в іншій спосіб, оскільки під час розгляду справи № 904/8554/16 з'ясовано, що спірний товар перебуває під арештом та є власністю Приватного підприємства "Агро-ФТ". Отже, у зв'язку із наявністю арештів на товарі, відповідач своїми діями ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є підставою для визнання договору недійсним. Правовою підставою для звернення із позовом до суду позивач вказав статтю 230 Цивільного кодексу України. Також, у позовній заяві позивач посилається на те, що з листа Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області № 07.1/07.1-09/6440 від 09.11.2016 вбачається, що державна реєстрація на товар на момент укладення договору за відповідачем проведена не була, а отже, останній не набув на неї права власності. На думку позивача, важливою обставиною справи також є й той факт, що станом на 04.04.2016 вже була відсутня інформація щодо реєстрації на території Дніпропетровської області трактора колісного марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3, що підтверджується відповіддю Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 19.07.2017 № 7.2/8731 та відповіддю Держсільгоспінспекції України Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 09.11.2016 № 07.1/07.1-09/6440. Враховуючи ту обставину, що інша техніка (яка є предметом оскаржуваного договору) зареєстрована за ПП "Агро-ФТ", вона була предметом застави та на неї був накладений арешт, і відповідач посилається на те, що він набув права власності на тракторну техніку, в тому числі і на трактор колісний марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, то і останній трактор повинен бути зареєстрований за ПП "Агро-ФТ", проте у зв'язку із відсутністю інформації про його реєстрацію на території Дніпропетровської області позивач прийшов до висновку, що даний трактор був проданий третій особі та знятий з реєстрації, а тому ПАТ "АБ "Радабанк" не міг відчужити трактор колісний марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3, позивачу -ТОВ "Агро Ват".

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на слідуюче.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Як було зазначено вище правовою підставою для звернення із позовом до суду позивач вказав статтю 230 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 статті 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, цивільне законодавство розуміє помилку щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Частиною 1 статті 230 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При цьому, одночасне застосування приписів статей 229 та 230 Цивільного кодексу України, виходячи з норм чинного законодавства є неможливим.

З цього приводу слід відзначити, що відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Так, позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача.

До вказаного висновку суд прийшов, з огляду на таке.

В матеріалах справи наявна мирова угода від 14.12.2015 у виконавчому провадженні ВП № 47616523, з якої вбачається, що:

- власником майна, яке було предметом договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016, до 14.12.2015 було Приватне підприємство "Агро ФТ", директором якого був ОСОБА_4;

- в подальшому, в наслідок укладення мирової угоди від 14.12.2015 у виконавчому провадженні ВП № 47616523, зокрема, і вказана у договорі сільськогосподарська та тракторна техніка була добровільно передана у власність Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Радабанк" в рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства "Агро ФТ" перед Публічним акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк";

- вказана мирова угода від 14.12.2015 підписана зі сторони ПП "Агро-ФТ" директором ОСОБА_4 (а.с.75-76).

Ухвалою Богунського районного суду Житомирської області від 04.01.2016 у справі № 295/17768/15-ц було визнано мирову угоду від 14.12.2015 (а.с.79-80).

Як вбачається з акту приймання-передачі майна від 17.03.2016, фактична передача вказаної в мировій угоді техніки відбулася 17.03.2016 (а.с.77).

Як підтверджується матеріалами справи, в подальшому вказана сільськогосподарська та тракторна техніка була продана ПАТ "АБ "Радабанк" за договором купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016 Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро Ват".

При цьому, як вбачається з тексту вказаного договору, зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Ват" вказаний договір було підписано його директором - ОСОБА_4 (а.с.12-14).

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, оскільки про дані, вказані сторонами у пункті 1.3. спірного договору, обидві сторони даного правочину були обізнані.

Отже, посилання позивача на порушення відповідачем умов пункту 1.3. договору, а також наявність підстав, передбачених частиною 1 статті 230 Цивільного кодексу України, для визнання договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016 недійсним, судом не приймаються до уваги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо посилання позивача на те, що державна реєстрація на товар - сільськогосподарську та тракторну техніку на момент укладення договору за відповідачем проведена не була, а отже, останній не набув на неї права власності, суд зазначає слідуюче.

Так, дійсно, в матеріалах справи наявний лист Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області № 07.1/07.1-09/6440 від 09.11.2016 (наданий на запит суду від 28.10.2016 по справі № 904/8554/16), в якому вказано, що в електронно-обліковій системі Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області відсутня інформація щодо реєстрації на території Дніпропетровській області трактора колісного, марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський номер №12030715, двигун № НОМЕР_3; трактор колісний марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський №10303184, двигун №342525 та трактор колісний марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський №10303183, двигун №342523 станом на 09.11.2016 дійсно зареєстровані за ТОВ "Агро-ФТ" (а.с.19).

Також, від Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на виконання вимог ухвали суду, надійшла відповідь - лист № 7.2/8731 від 19.07.2017, в якій вказано наступне:

- на виконання ухвали суду від 07.07.2017 у справі № 904/7132/17 Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області повідомляє, що згідно електронно-обліковій системі "Єдиний реєстр для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів" вказана в ухвалі сільськогосподарська техніки, а саме:

- трактор колісний марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303184, двигун № НОМЕР_1;

- трактор колісний марки Беларус-1025, 2008 року випуску, заводський № 10303183, двигун № НОМЕР_2;

- трактор колісний марки ХТЗ-17021, 2007 року випуску, заводський № 2499, двигун № НОМЕР_4,

станом на 04.04.2016 та на 17.07.2017 дійсно зареєстрована за ПП "Агро-ФТ". На вказану вище техніку в електронно-обліковій системі проставлено відмітку про арешт та заборону відчуження на виконання постанови від 14.08.2015 ВП № 43775881 державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області Сладь Т.П. (а.с.39).

Суд відзначає, що вказані обставини також не можуть бути підставою для визнання договору купівлі-продажу сільськогосподарської та тракторної техніки № 02-1/1 від 04.04.2016 недійсним, з огляду на слідуюче.

Чинним законодавством передбачено, що на об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України виникає з дня державної реєстрації такого договору (стаття 182 Цивільного кодексу України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

В свою чергу, для рухомих речей, на відміну від нерухомих, набуття права власності у Цивільному кодексі України визначено цей момент (частина 1 статті 334, стаття 336) моментом передання (вручення, отримання) та заволодіння річчю.

Разом з тим, цей момент визначено диспозитивно, оскільки законом або договором сторін може бути встановлено й інший момент такої передачі (наприклад, сплата покупної ціни, підписання передавального акта, настання іншої умови, передбаченої договором, тощо).

Так, сільськогосподарська техніка була передана ПП "Агро-ФТ" у власність ПАТ "АБ "Радабанк", про що 17.03.2016 було підписано відповідний Акт прийому-передачі майна, що відповідає умовам мирової угоди, укладеної між сторонами.

Державну реєстрацію договору слід розрізняти з реєстрацією самого майна (наприклад, реєстрацію будинків, квартир у складі державного земельного кадастру, реєстрацію зброї в органах внутрішніх справ, реєстрацію автомобілів). Реєстрація майна, на відміну від реєстрації договору, не має правовстановлюючого значення. З такою реєстрацією законодавець не пов'язує виникнення у особи права власності, що підтверджується наступним.

Стаття 1 Закону України "Про дорожній рух" передбачає, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 34 зазначеного вище Закону передбачає, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Із аналізу норм даного Закону необхідно зробити висновок, що державна реєстрація транспортних засобів спрямована на впорядкування відносин між учасниками дорожнього руху, у тому числі і в частині обліку транспортних засобів, а не у розумінні реєстрації права власності на транспортний засіб, яка пов'язана саме з виникненням права власності. Законодавство не містить жодної вказівки власне на "реєстрацію прав власності на транспортні засоби", а лише говорить про державну реєстрацію самих транспортних засобів. Цивільний кодекс України передбачає реєстрацію прав лише на нерухоме майно і з цим фактом пов'язує перехід права власності на нього.

Крім того, ані Закон "Про дорожній рух", ані Порядок державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 не пов'язують правову природу реєстрації транспортних засобів з переходом права власності на них.

Таким чином, перехід права власності на сільськогосподарську техніку за відповідним правочином між двома юридичними особами відбувається у момент передачі сільськогосподарської техніки, якщо сторонами договору не передбачено інший порядок переходу права власності.

Отже, заперечення відповідача приймаються до уваги судом.

З приводу посилання позивача на відсутність реєстрації одного з тракторів на території Дніпропетровської області, суд зазначає таке.

Дійсно, у листі Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № 7.2/8731 від 19.07.2017 вказано, що в електронно-обліковій системі відсутня інформація щодо реєстрації на території Дніпропетровської області трактора колісного марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3.

Однак, як вбачається з тексту мирової угоди від 14.12.2015 у виконавчому провадженні ВП № 47616523, трактор колісний марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3, станом на 14.12.2015 зареєстрований в Житомирській області.

Враховуючи вказане, відсутність даних щодо його реєстрації на території Дніпропетровської області не може свідчити про те (як вказував позивач), що даний трактор був проданий третій особі та знятий з реєстрації, а тому ПАТ "АБ "Радабанк" не міг відчужити трактор колісний марки Беларус-1221.2, 2010 року випуску, заводський № 12030715, двигун № НОМЕР_3, позивачу -ТОВ "Агро Ват".

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Пунктом 10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" визначено, що результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 Господарського процесуального кодексу України), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 Господарського процесуального кодексу України).

Так, господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватного підприємства "Агро-ФТ", яке було власником спірного майна до ПАТ "АБ "Радабанк", оскільки рішення у даній справі не може вплинути на його права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Також, суд відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку вирішення спору, оскільки строк вирішення спору у відповідності до статті 69 Господарського процесуального кодексу України вже було продовжено на 15 днів ухвалою суду від 14.08.2016, та з урахуванням вказаної ухвали його закінчення припадає на 21.09.2017. Господарський процесуальний кодекс України не містить норм щодо можливого продовження у виключних випадках строку вирішення спору на більший строк, ніж передбачено статтею 69 Господарського процесуального кодексу України. Більше того, як позивач так і відповідач протягом більше двох місяців впродовж слухання справи судом мали можливість надати докази, пояснення та заявити клопотання, на підтвердження правомірності своєї правової позиції.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись нормами статтями 1, 4-5, 32, 33, 34, 36, 38, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.09.2017.

Суддя ОСОБА_5