КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2017 р. Справа№ 902/862/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Суліма В.В.
Гончарова С.А.
за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.
за участю представників сторін:
від позивача 1: Бубенцов М.М. - представник за довіреністю № 220/445д від 26.12.2016;
від позивча 2: Олійник О.В. - представник за довіреністю № 303/25-3040 від 09.06.2017;
від позивача 3: Бубенцов М.М. - представник за довіреністю № 350/133/30/8т від 03.01.2017;
від відповідача: Ковбич Т.М. - представник за довіреністю № 30 від 23.03.2017; Окончик Д.В. - представник за довіреністю № 310 від 29.12.2016
від третьої особи: Твердохліб І.Ю. - представник за довіреністю № 29 від 15.02.2017
від прокуратури: не з`явились
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вастон
на рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2015 у справі № 902/862/15 (суддя Бабкіна В.М.)
за позовом Військової прокуратури Дарницького гарнізону в особі: Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю Вастон
про визнання договору таким, що припинив свою дію, витребування майна та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
Заступник військового прокурора Дарницького гарнізону (надалі прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі позивач 1), Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі позивач 2), Військової частини НОМЕР_1 (надалі позивач 3, ВЧ НОМЕР_1 ) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Вастон (надалі - відповідач) про визнання договору таким, що припинив свою дію, витребування майна та зобов`язання до вчинення дій.
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.12.2015 (повний текст складено 04.01.2016) у справі № 902/862/15 позов задоволено повністю.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2015 у даній справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був присутнім на судовому засіданні, на якому було ухвалено рішення у даній справі, у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про час та місце розгляду даної справи. Окрім цього, відповідач зазначив, що прокурором в порушення ст. 22 ГПК України після початку розгляду справи по суті було змінено предмет позову (зокрема 4 вимогу прохальної частини позову). Судом першої інстанції також, на думку відповідача, було неправомірно визнано договір оренди № 43 від 22.04.2005 таким, що припинив свою дію на підставі письмового повідомлення відповідача про намір припинити дію договору зі сторони орендодавця. А тому, просив рішення першої інстанції скасувати з прийняттям нового про відмову в позові в повному обсязі.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду 21.03.2016 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 було призначено комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, проведення якої доручалося Київському науково дослідному інституту судових експертиз, а також зупинено провадження по справі до закінчення експертних досліджень і отримання судом висновків експертів.
Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 було призначено додаткову судову експертизу у справі № 902/862/15, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, а також зупинено провадження по справі до закінчення експертних досліджень і отримання судом висновків експертів.
Апеляційне провадження у даній справі неодноразово поновлювалось та зупинялось, зокрема, для розгляду клопотань судового експерта, які надходили до суду апеляційної інстанції для їх вирішення судом.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2017 було поновлено апеляційне провадження у справі № 902/862/15, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Вастон на рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2015 у справі № 902/862/15 призначено на 06.09.2017.
05.09.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ Вастон надійшли письмові пояснення у даній справі. А також від сторони надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у справі. Неможливість подання яких до суду першої інстанції, сторона в порядку ст. 101 ГПК України обґрунтувала тим, що відповідач не брав участі в судових засіданнях в суді першої інстанції. Вказані докази були долучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи.
Розгляд справи неодноразово відкладався, оголошувались перерви. Так, зокрема в судовому засіданні 13.09.2017 в порядку ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 28.09.2017.
Справа розглядалась різними складами суду.
22.09.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ Вастон надійшли остаточні письмові пояснення.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Коротун О.М., судді Сулім В.В., Гончаров С.А., вказана судова колегія спочатку розглянула апеляційну скаргу у даній справі та ухвалила постанову. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що суддя Сулім В.В. вже брав участь у розгляді апеляційної скарги у даній справі (відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016).
В судовому засіданні 28.09.2017 представники відповідача підтримали апеляційну скаргу у даній справі, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю з урахуванням поданих остаточних пояснень.
Представники позивачів 1, 2, 3 в судовому засіданні 28.09.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Окрім цього, представник Військової частини НОМЕР_1 подав клопотання про призначення у даній справі повторної та додаткової експертиз. Дане клопотання відхиляється судом апеляційної інстанції з підстав, наведених у мотивувальній частині постанови.
Представник третьої особи в судовому засіданні 28.09.2017 підтримав апеляційну скаргу у даній справі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю. Заперечив проти задоволення клопотання про призначення у даній справі експертиз, наполягав на вирішення спору в даному судовому засіданні з урахуванням розумного строку вирішення спору.
Представник прокуратури в судове засідання 28.09.2017 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить на явна в матеріалах справи розписка про час та місце судового засідання від 13.09.2017.
Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов`язком учасників апеляційного провадження, з урахуванням значного часу перебування апеляційної скарги на розгляді в суді апеляційної інстанції, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника прокуратури, який був належним чином повідомлена про час та місце судового засідання та не надавав жодних заяв неможливості участі в судовому засіданні, відкладення розгляду справи, тощо.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши надані оригінали, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно було з`ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.04.2005 між Військовою частиною НОМЕР_1 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вастон» (орендар) було укладено договір оренди технологічного обладнання складу паливно-мастильних матеріалів № 43.
Відповідно до з п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає на підставі дозволу № 153/148/540 від 29.09.2003 начальника служби пального Головного командування ВПС ЗСУ полковника Односталко B.C. в строкове оплатне користування обладнання та резервуарний парк, які входять в експлуатаційний комплект складу ПММ, розміщені за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко, знаходяться на балансі Військової частини НОМЕР_1 , вартість якого визначена згідно з актом експертної оцінки і становить (без ПДВ) станом на 31.01.2005 89 135,00 грн; ПДВ 17 827,00 грн.
Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.
В пунктах 2.5, 2.6 договору передбачено, що у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю за цим договором. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.
Договір укладений строком на 5 років і діє з 22.04.2005 до 22.04.2010 включно (п. 10.1 договору).
Пунктом 10.6 договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з актом прийому-передачі військового майна, яке входить в експлуатаційний комплект складу паливно-мастильних матеріалів, Військовою частиною НОМЕР_1 було передано в оренду ТОВ «Вастон», на виконання умов договору № 43 від 22.04.2005, наступне майно: задвижка ДУ-80 - 18 шт., задвижка ДУ-100 - 134 шт., задвижка ДУ-150-3 шт., труба ПСТ-100 - 94 шт., труба ПСТ-150-6 шт., труба (діаметр)-80 - 1 шт., стояк наливний - 3 шт., запірний кран - 3 шт., резервуар Р-60 - 20 шт., резервуар Р-50 - 3 шт., резервуар Р-50 - 7 шт., резервуар Р-50 - 3 шт., резервуар Р-50 - 10 шт., насос АСВН-80 в зборі (насос, електродвигун) - 6 шт., лічильник ЛЖ-100-4 шт., перехідні містки (зі сходами) ширина 0,55 мм 143 м/п, ФГН-60 (корпус) 6 шт., перепускний клапан 3 шт., світильники герметичні 5 шт., прожектори 4 шт., стовпи електроосвітлення, залізобетонні 4 шт., огорожа з колючого дроту 5000 м/п, ворота металеві з 2 хвіртками 6 шт., плити ПАГ-14 20 шт.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 у справі № 5011-65/10455-2012 за позовом заступника Дарницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон" про припинення договору оренди та повернення майна було встановлено, що від Військової частини НОМЕР_1 на адресу відповідача протягом одного місяця, передбаченого п. 10.6 договору, у період з 22.03.2010 до 22.04.2010 листи з пропозицією про припинення договірних відносин до договору оренди № 43 від 22.04.2005 не надходили, а відтак цей договір вважається продовженим до 22.04.2015. Доказів оскарження даної постанови в касаційному порядку матеріали даної справи не містять.
Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що 03.04.2015 (до закінчення дії договору № 43 від 22.04.2005) позивачем 3 цінним листом з описом вкладення було направлено повідомлення (попередження) № 350/133/30/137пс від 01.04.2015 про припинення договору оренди за попереднім місцем реєстрації відповідача (м. Київ, вул. Борщагівська, 143, кв. 23), поштове відправлення № 809. Дане повідомлення було вручено адресату особисто 13.06.2015 (т. 1, а.с. 205-207).
29.04.2015 (після закінчення дії договору оренди) позивачем 3 цінним листом з описом вкладення було направлено заяву № 350/133/30/209пс про припинення договору оренди № 43 від 22.04.2005 за попереднім місцем реєстрації ТОВ «Вастон» (м. Київ, вул. Борщагівська, 143, кв. 23), поштове відправлення № 631. Дане повідомлення було вручено адресату особисто 03.06.2015 (т. 1, а.с. 209-211).
30.04.2015 позивач 3 втретє цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача за місцем реєстрації (21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, 59-а, кв. 49) було направлено заяву № 350/133/30/209пс від 28.04.2015 про припинення договору оренди № 43 від 22.04.2005 р., поштове відправлення № 658 (т. 1, а.с. 198-202). При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта, що дане повідомлення ним не отримувалось, а тому не може вважатись належним повідомленням про припинення договору оренди, оскільки позивачем 4 було в порядку ст. 34 ГПК України доведено, що ним були вжитті всі необхідні дії для повідомлення відповідача про відсутність наміру поновлювати договір оренди.
А тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що орендодавець дійсно надсилав орендарю протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору повідомлення про відсутність наміру поновлювати договір оренди.
Вказані обставини не спростовані під час апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду. Проте, не є підставою для задоволення позову через наступне.
Так, на стадії апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду, зокрема, в судовому засіданні 06.06.2016 представником відповідача до матеріалів справи було долучено додаткову угоду № 6 до договору оренди № 43 від 15.05.2009, оригінал якої було оглянуто колегією суддів у судових засіданнях, в тому числі, 28.09.2017 за участю представників сторін.
При цьому неможливість подання додаткової угоди № 6 до суду першої інстанції відповідачем обґрунтовувалося тим, що останнього не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду справи в суді першої інстанції, а тому сторона була позбавлена можливості подати такий доказ до суду першої інстанції.
Щодо неналежного повідомлення, зокрема, відповідача, про час та місце судового розгляду даної справи в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За правилами, визначеними ст. 87 ГПК України, повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.
Згідно з п. 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 (зі змінами та доповненнями), повідомлення з відміткою про вручення процесуальних документів адресатові долучаються до матеріалів справи.
Відповідно до п. п. 3.9, 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Так, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду (пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК). Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.
Натомість у порушення наведених вище процесуальних норм, в матеріалах справи відсутні докази належного та завчасного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» про час та місце судового засідання, зокрема, що відбулось 28.12.2015 (на якому було ухвалено рішення у даній справі).
Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду першої інстанції від 15.12.2015 про поновлення провадження у справі та призначення справи до розгляду на 28.12.2015 (що була прийнята без виклику представників сторін) була надіслана відповідачу 18.12.2015. Тоді як з витягу офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, вбачається, що дана ухвала була вручена особисто одержувачу лише 31.12.2015, тобто через два дні після того, як відбулось судове засідання, на якому було ухвалено рішення у даній справі.
Відтак, суд першої інстанції не врахував відсутності доказів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, у зв`язку з чим у порушення вимог процесуального законодавства здійснив розгляд судової справи за відсутності однієї із сторін та доказів її належного повідомлення (що, зокрема, було однією із підстав поновлення стороні процесуального строку на апеляційне оскарження в розумінні ст. 6 Конвенції).
А тому, доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими та приймаються судом апеляційної інстанції не лише як підстава для прийняття додаткових доказів у справі (зокрема, додаткової угоди № 6 до договору) в порядку ст. 101 ГПК України, а й як одна із підстав для скасування рішення суду першої інстанції в порядку ст. п. 1 ч. 3 ст. 104 ГПК України.
Окремо суд апеляційної інстанції також зазначає, що в судовому засіданні 06.06.2016 (на якому здійснювала фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів) Філатов Д.В. стверджував, що додаткову угоду № 6 до договору оренди № 43 від 15.05.2009 не підписував та печатку на ній не ставив, у зв`язку з чим представником позивача 3 було подано клопотання про проведення комплексної (почеркознавчої та технічної) судової експертизи із запропонованим переліком питань, які необхідно поставити експерту.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 було задоволено клопотання позивача 3 та призначено судову експертизу у даній справі.
На розгляд експертам було подавлено наступні питання:
«- Чи виконано підпис від імені особи ОСОБА_1 у додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?
- Чи нанесено відтиск печатки Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005 печаткою, вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження?
- Чи нанесений відтиск печатки (штампа) у той час, яким датований документ?
- Чи виконано підпис від Філатова Д.В. у додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005 у той час, яким датований документ?»
За результатами проведення судової експертизи, експертами у висновках № 10385/10386/16-32/10387/16-33 від 11.10.2016 (т. 3, а.с. 143-161) та №14872/16-34 від 03.02.2017 (т. 3, а.с. 182-187) було надано відповідь на поставлені питання, зокрема, зазначено наступне.
«1. Підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у рядку «Командир військової частини А-2215 Полковник» графи «Орендодавець:» додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005, що укладена від імені військової частини НОМЕР_1 в особі командира військової частини А- 2215 полковника ОСОБА_1 та ТОВ «Нафто-Комерц» в особі генерального директора Одинцової Г.І.- виконаний рукописним способом без попередньо технічної підготовки та технічних засобів.
2. Підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у рядку «Командир військової частини НОМЕР_1 Полковник» графи «Орендодавець:» додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005, що укладена від імені військової частини НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 та ТОВ «Нафто-Комерц» в особі генерального директора Одинцової Г.І., виконаний ОСОБА_1 .
3, 4. Відтиск гербової печатки від імені Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 договору оренди № 43 від 22.04.2005 нанесений гербовою печаткою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження.
Відтиск гербової печатки від імені Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, який міститься на додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005, нанесений у той же період часу, що й вільні зразки відтисків печатки від імені Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які містяться у наказах №№ 766-787 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, датованих 23.09.2009 05.10.2009, підшитих у справі № 3 том № 6 Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на аркушах під порядковими номерами 238-280, згідно з наданими до Інституту для порівняльного дослідження вільним зразками відтисків печатки від імені Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України».
Окрім цього, в порядку експертної ініціативи, експертом відповідної спеціальності також вирішувалось питання, яким способом виконаний підпис від імені Філатова Д.В. на додатковій угоді № 6, а також чи виконано даний підпис з попередньою технічною підготовкою, чи за допомогою технічних засобів?
В порядку експертної ініціативи судовим експертом Янкович Г.М. було також зазначено наступне:
«Друкований текст першої сторінки додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005 виконаний тонером чорного кольору на монохромному знакосинтезуючому пристрої (принтері) з лазерною технологією друку з наступною термічною обробкою аркушу з друкованим текстом. Для виготовлення додаткової угоди №6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005 був застосований монтаж, а саме: на зворотній бік аркушу, на якому уже містилися восьмий і дев`ятий пункти, реквізити сторін, відтиски печаток і підписи, і який був другим аркушем іншого документу, а зворотній бік якого не містив тексту, був нанесений друкований текст першої сторінки з наступною термічною обробкою додрукованого тексту».
В подальшому з метою встановлення обставин, які були зазначені судовим експертом Янкович Г.М. в порядку експертної ініціативи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання ТОВ Вастон та призначити у справі № 902/862/15 додаткову судову експертизу, проведення якої доручити Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення експертизи поставлено наступні питання:
«- Чи виготовлені (виконані) фрагменти документа (зокрема, перша та друга сторінки додаткової угоди № 6 від 15.05.2009) у різний час?
- У якій послідовності виконувались реквізити (фрагменти) додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 (текст, підпис, відтиск печатки тощо)?
- Чи належали перший та другий аркуш додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 визначеному документу (додатковій угоді № 6 від 15.05.2009) або ж один із аркушів вказаної додаткової угоди був частиною іншого документу?
- Чи виготовлено додаткову угоду № 6 від 15.05.2009 шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки?
- В якій послідовності здійснювалось нанесення тексту на аркуші документу додаткової угоди № 6 від 15.05.2009?
- Чи виготовлена додаткова угода № 6 від 15.05.2009 на одному або різних принтерах (копіювальних апаратах, багатофункціональних пристроях)?»
За результатами проведеної центру МВС України додаткової судової експертизи, судовим експертом у висновку № 19/8-4/142/СЕ/17 від 07.07.2017 було зазначено наступне:
«1. Питання «Чи виготовлені (виконані) фрагменти документа (зокрема, перша та друга сторінки додаткової угоди № 6 від 15.05.2009) у різний час ?» не вирішувалось у зв`язку з тим, що на даний час в Експертній службі МВС України відсутні атестовані судові експерти за напрямком визначення абсолютної давності виготовлення документу за його реквізитами (виконаними за допомогою друкуючого пристрою та фарбовими матеріалами кулькових та гелевих ручок).
2. В додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005 наносилися спочатку друкований текст, другим штрихи підписів, виконаних від імені «Д.В.Філатов», « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 », « ОСОБА_4 », відбиток гербової печатки з друкованим текстом всередині «Міністерство оборони України * Код 08081802 * Військова частина НОМЕР_1 » та відбиток печатки з друкованим текстом всередині «Україна * Товариство з обмеженою відповідальністю * м. Київ * «Нафто-Комерц» Ідентифікаційний код 25392930» -третіми.
3. Вирішити питання «Чи належали перший та другий аркуш додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 визначеному документу (додатковій угоді № 6 від 15.05.2009) або ж один із аркушів вказаної угоди був частиною іншого документу?», не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю необхідного комплексу ознак.
4. Будь-яких ознак, які б свідчили про наявність монтажу в додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005, не виявлено.
5. Вирішити питання «В якій послідовності здійснювалось нанесення тексту на аркуші документу додаткової угоди № 6 від 15.05.2009?», не виявилось можливим, у зв`язку з недостатнім комплексом ознак, які б свідчили про послідовність виконання.
6. Вирішити питання «Чи виготовлена додаткова угода № 6 від 15.05.2009 на одному або різних принтерах (копіювальних апаратах, багатофункціональних пристроях)?» не виявилось можливим, у зв`язку з недостатнім комплексом відображених у документі ознак».
Таким чином, з урахуванням недостатнім комплексом ознак для відповіді на частину поставлених питань, судовий експерт все ж зазначив, що ознак, які б свідчили про наявність монтажу в додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005, не виявлено (п. 4 висновку).
Не погоджуючись з наданим висновком за результатами проведення додаткової судової експертизи, представник військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні 28.09.2017 подав клопотання про призначення у даній справі повторної судової експертизи та додаткової судової експертизи, яке обґрунтоване тим, що висновки проведених первісної та додаткової експертиз суперечать один одному.
Суд апеляційної інстанції відхиляє такі доводи Військової частини НОМЕР_1 , що обґрунтовується наступним.
Так, судовий експертом Янкович Г.М. було встановлено ту обставину, що додаткова угода була виготовлена шляхом монтажу.
В судове засідання 03.04.2017 суд апеляційної інстанції викликав судових експертів та заслухав їх доводи.
Суд апеляційної інстанції частково приймає доводи відповідача про те, що поставлене судовим експертом КНДІСЕ Янкович Г.М. питання щодо дослідження друкованого тексту додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005 потребує проведення дослідження, яке відноситься до компетенції експертної спеціальності 2.2 «Дослідження матеріалів документів», якої немає у судового експерта КНДІСЕ Янкович Г.М., що є порушенням вимог п.2.3 Інструкції № 53/5, яким судовому експерту забороняється вирішувати питання, що виходять за межі спеціальних знань експерта, та при цьому на момент проведення судово- технічної експертизи, у жодного з експертів КНІСЕ що проводили експертизу не було експертної спеціальності 2.2 «Дослідження матеріалів документів». В цій частині суд апеляційної інстанції враховує також доводи, викладені в рецензії на висновок комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 10385/10386/16-32/10387/16-33 від 11.10.2016, виконаної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 3, а.с. 229-234).
А тому зазначений висновок експерта Янкович Г.М. (яка не має відповідної кваліфікації) не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки при проведенні дослідження судовим експертом КНДІСЕ Янкович Г.М. були допущені порушення вимог п.2.1, п.2.4, п.4.14, п.4.15, п.4.16 Інструкції № 53/5, згідно яких питання, що вирішуються судовим експертом у порядку експертної ініціативи (в даному випадку щодо виготовлення додаткової угоди № 6 шляхом монтажу), повинні бути зазначені у вступній частині висновку, що зумовлює попередження судового експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384 і ст.385 КК України та подальше викладення у дослідницькій і у заключній частині висновку експерта процесів дослідження, їх результатів, обґрунтування висновків і безпосередньо висновки у вигляді відповідей саме на поставлені судом або в порядку експертної ініціативи питання.
Тоді як за результатами проведення додаткової експертизи, експертом Юдіною І.В. було зазначено, що вирішити питання чи належали перший та другий аркуш додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 визначеному документу (додатковій угоді № 6 від 15.05.2009) або ж один із аркушів вказаної угоди був частиною іншого документу? про що зазначила експерт Янкович Г.М. не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю необхідного комплексу ознак, тоді як інших ознак, які б свідчили про наявність монтажу в додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору оренди № 43 від 22.04.2005, не виявлено.
В судовому засіданні 28.09.2017 було оглянути оригінали додаткових угод №5 та № 7. При цьому суд апеляційної інстанції відзначає, що доводи Військової частини про те, що у додатковій угоді № 6 відсутня сторінка № 2 не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки на звороті першої сторінки додаткової угоди № 6 міститься позначка «2» і продовження тексту першої сторінки, що свідчить про нанесення сторінки № 2 на звороті сторінки № 1, тоді як додаткові угоди № 5 та № 7 викладено на одному аркуші, тому їх частини не могли бути використані, як стверджував представник 1, 3 в судовму засіданні 28.09.2017 "для монтажу".
Таким чином з урахуванням висновків у даній справі первісної експертизи (яка складається із двох частин) та додаткової експертизи, а також враховуючи, що питання про послідовність виконання реквізитів на документів, чи належали перший та другий аркуш додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 визначеному документу, в якій послідовності здійснювалось нанесення тексту на аркуші документу додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 та чи виготовлена додаткова угода № 6 від 15.05.2009 на одному або різних принтерах не виявилось можливим, у зв`язку з недостатнім комплексом ознак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначення у даній справі ще повторної та додаткової експертиз сприятиме лише затягуванню розгляду справи, що є порушенням положень ст. 6 Конвенції розумного строку розгляду справи.
А тому клопотання (подане на судовому засіданні 28.09.2017) Військової частини НОМЕР_1 про призначення у даній справі повторної та додаткової експертиз відхиляється судом апеляційної інстанції, як необґрунтоване.
Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що подаючи клопотання про призначення у даній справі повторної та додаткової експертиз (експертиза дослідження матеріалів документів), Військова частина НОМЕР_1 просила доручити їх проведення Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, який вже здійснив первинне дослідження, тоді як раніше було зазначено, що судові експерти даної установи не мають кваліфікацію 2.2. (дослідження матеріалів документів), що є окремою підставою для відмови в задоволенні поданого Військовою частиною НОМЕР_1 клопотання. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що частково запропонований Військовою частиною перелік питань стосується не лише додаткової угоди № 6 (яка є предметом розгляду у даній справі), а й додаткових угод № 5 та № 7, дійсність яких вже досліджувалась КНДІСЕ в межах іншого судового провадження.
Крім того, відповідач заперечив проти проведення такої експертизи у КНДІСЕ, оскільки висновки із поставлених питань вказаною експертною установою вже були надані, а також позивач 3 не зазначив про можливість оплати такої експертизи, тоді як відповідач заперечував проведення такої експертизи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, за результатами проведення первісної та додаткової експертизи, дійшов висновку, що додаткова угода № 6 від 15.05.2009 до договору оренди №43 є дійсною, підписаною та скріпленою печатками обох сторін, недійсною у судовому порядку не визнана, є невід`ємною частиною договору оренди № 43, а тому має досліджуватись та бути врахована при розгляді спору у даній справі в розумінні ст.ст. 33-34, 36, 43, 101 ГПК України.
Таким чином з урахуванням прийняття в порядку ст. 101 ГПК України додаткової угоди № 6 до договору (на стадії апеляційного перегляду рішення суду, у зв`язку з неподанням такого доказу до місцевого господарського суду з поважних причин), дослідивши зміст вказаної угоди, судом апеляційної інстанції було встановлено наступне.
Так, вказаною угодою сторони дійшли згоди викласти п.п. 6.6 договору в наступній редакції:
«6.6. Після закінчення терміну дії Договору Орендар, якщо він належним чином виконує свої обов`язки за Договором має переважне право, за інших рівних умов, на придбання орендованого Майна за залишковою вартістю та/або на продовження строку дії Договору на новий термін на тих самих умовах, крім випадку, якщо орендоване Майно необхідне для потреб власника та органу, уповноваженого управляти цим Майном. Враховуючи, що Органом управління орендованим Майном є В/Ч А 0215 МО України (далі Орган управління Майном) сторони дійшли згоди, що у разі, якщо, про неможливість продовження дії цього Договору у зв`язку з наміром використовувати це Майно для потреб власника або про необхідність у Органу управління змінити умови Договору у зв`язку з такими намірами, то цей Договір вважається подовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором в момент його укладання. При цьому додаткового погодження у власника та Органу управління на продовження дії цього Договору не потребується, а отримання Орендарем від Органу управління такого повідомлення бо чи після спливу встановленого Законом тримісячного терміну не буде мати правових наслідків».
Окрім цього, сторони також визначили, що з урахуванням того, що Орендодавець не є власником та Органом управління орендованим Майном Сторони дійшли згоди внести зміни до Договору з урахуванням змін до Закону, вказаних у п.1 цієї Угоди та виклали пункт 10.6. у наступній редакції:
«10.6. У разі неотримання заяви однієї із сторін чи від Органу управління Майном про припинення або про необхідність замінити цей Договір протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, Договір вважається подовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором в момент його укладання».
Таким чином, укладаючи додаткову угоду № 6 до договору, сторони фактично змінили порядок повідомлення орендаря про відсутність наміру продовжувати (поновлювати) договір оренди у зв`язку з наміром використовувати це майно для потреб власника або про необхідність у Органу управління змінити умови Договору у зв`язку з такими намірами.
При цьому, як зазначалось судом апеляційної інстанції вище, в матеріалах справи наявні докази надсилання орендарю повідомлень про припинення дії договору оренди у зв`язку з необхідність використання спірного приміщення для власних потреб 03.04.2015 (до закінчення дії договору № 43 від 22.04.2005) (т. 1, а.с. 205-207); 29.04.2015 (після закінчення дії договору оренди) (т. 1, а.с. 209-211) та 30.04.2015 (після закінчення дії договору оренди) (т. 1, а.с. 198-202).
Тоді як жодних доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101 ГПК України надсилання такого повідомлення в порядку, визначеному додатковою угодою № 6 (за три місяці до спливу строку дії цього договору від власника та Органу управління Майном) позивачами надано не було. Що свідчить про недотримання вказаного порядку припинення дії договору.
Аналогічне положення про необхідність повідомлення за три місяці до спливу строку дії цього договору у зв`язку з наміром використовувати майно для потреб власника міститься в ч. 3 ст. 17 «Про оренду державного та комунального майна».
Так, відповідно за зазначеної статті після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
Тобто, норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви (вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди) та момент її направлення контрагенту за договором.
(Аналогічна позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20696/15).
А тому суд апеляційної інстанції з урахуванням недотримання орендодавцем порядку припинення дії договору, визначеного додаткової угодою № 6 від 15.05.2009 дійшов висновку, що дія договору оренди № 43 була продовжена з 22.04.2015 на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором у момент його укладання.
Вказана обставина є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі, та, відповідно скасування рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про зміну прокуратурою предмету позову в порядку ст. 22 ГПК України після початку розгляду справи по суті, що обґрунтовується наступним.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що прокурор в позовній заяві у даній справі заявив наступні вимоги: про визнання таким, що припинив свою дію, договір № 43 від 22.04.2005; про витребування з користування у ТОВ «Вастон» орендоване у Військової частини майно, яке було передано відповідно до умов договору № 43 від 22.04.2005 на загальну суму 89135,00 грн.; про зобов`язання ТОВ «Вастон» актом прийому-передачі повернути Військовій частині НОМЕР_1 майно, набуте на підставі акту прийому-передачі від 22.04.2005; про покладання судових витрат пов`язаних з розглядом справи на відповідача.
Разом з цим, 28.10.2015 на адресу суду першої інстанції надійшла заява № 4693 вих.-15 від 27.10.2015 (т. 1, а.с. 178) в якій прокурор просить читати пункт 4 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: «Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» (21037, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Пирогова, 59-А, кв. 49, код 25392930) повернути Військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) повернути орендоване у військової частини майно, яке їм було передано відповідно до умов договору оренди технологічного обладнання складу паливно-мастильних матеріалів від 22.04.2005 № 43 на загальну суму 89135,00 грн.».
Суд апеляційної інстанції з урахуванням доводів позивача 2 (викладених у відзиві на апеляційну скаргу) дійшов висновку, що дана заява є лише поясненням позовної вимоги (викладеної у пункті 4 прохальної частини позовної заяви), оскільки ані характер дій (зобов`язати повернути), ані саме майно, що було передано відповідачу за договором оренди № 43 від 22.04.2005 (факт передачі якого підтверджується актом прийому-передачі від 22.04.2005) не були змінені. А тому твердження відповідача про зміну предмету позову в порядку ст. 22 ГПК України шляхом подання заяви № 4693 вих.-15 від 27.10.2015 є необґрунтованими, та не приймається судом апеляційної інстанції як підстава для відмови в задоволенні позову в цій частині.
Щодо посилань апелянта на неналежне засвідчення копій документів, які були додані позивачем 1 до позовної заяви, як на підставі відмову в позові, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки такі додатки були засвідчені начальником штабу першим заступником командира Військової частини НОМЕР_1 В.В. Вилежагіним, даний підпис засвідчено печаткою Міністерством оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 , а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача в цій частині як необґрунтовані. Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що місцевим господарським судом досліджувались матеріали справи та докази, про що зазначено в протоколі судового засідання від 28.12.2015 (т. 1, а.с.229-230), тобто сумнівів щодо достовірності долучених до матеріалів справи копії ані у представників сторін, ані в суду першої інстанції матеріали справи не містять (про що свідчить відсутність клопотань відповідача про призначення судової почеркознавчої екстази у даній справі та доказів визнання вказаних документів недійсними), що є підставою для відхилення наведених доводів апелянта.
Щодо доводів апелянта, що позивачем було заявлено позовну вимогу про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень господарських судів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України права та законні інтереси суб`єктів господарювання та споживачів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; а також шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом (ч .2 ст. 20 ГК України).
(Аналогічна правова позиція зазначена в постанові ВГСУ від 26.04.2016 у справі № 910/22431/15).
Заявлена позовна вимога про визнання договору оренди № 43 від 22.04.2005 таким, що припинив свою дію, за своєю суттю, є способом захисту, що передбачений ч.2 ст. 20 ГК України (тобто шляхом припинення господарських правовідносин). А тому доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як безпідставні.
Відносно доводів апелянта про неврахування місцевим господарським судом обставин, встановлених в постанові Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 у справі № 5011-65/10455-2015, що мають преюдиційне значення, колегія суддів зазначає наступне.
У тексті рішення суду першої інстанції у вказаній справі місцевий господарський суд зазначає, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 р. у справі № 5011-65/10455-2012 за позовом заступника Дарницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон" про припинення договору оренди та повернення майна було встановлено, що від Військової частини НОМЕР_1 на адресу відповідача протягом одного місяця, передбаченого п. 10.6 договору, у період з 22.03.2010 до 22.04.2010 листи з пропозицією про припинення договірних відносин до договору оренди № 43 від 22.04.2005 не надходили, а відтак цей договір вважається продовженим до 22.04.2015.
Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.
Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача 3 (викладеними у відзиві на апеляційну скаргу) про те, що встановлені обставини у постанові Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 у справі № 5011-65/10455-2012 відносяться до первісного поновлення договору оренди № 43 з 22.04.2010 (підставою позову була відсутність письмових заперечень від орендаря в період з 22.03.2010 по 22.04.2010). Даною постановою було встановлено про поновлення дії договору оренди № 43 до 22.04.2015. Дана обставина позивачами не заперечується та врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення у даній справі.
Однак, у справі № 902/862/15 судом досліджуються обставини, пов`язані із можливістю повторного поновлення/припинення договору оренди (після закінчення дії договору оренди 22.04.2015, на який його було поновлено за результатами розгляду справи № 5011-65/10455-2012), тобто в інший (наступний) період. Відтак, підставами позову у справі № 902/862/15 (про визнання договору оренди № 43 від 22.04.2005 таким, що припинив свою дію) є наявність письмових заперечень орендаря, що були надіслані орендареві протягом квітня-травня 2015 року. Дані обставини не могли досліджуватись при розгляді справи № 5011-65/10455-2015, оскільки не існували в даний період. А тому в цій частині приймаються доводи апелянта про неподання ним у тій справі додаткової угоди № 6 в розумінні ст.ст. 22, 33, 34 ГПК України.
Отже, доводи відповідача про неврахування місцевим господарським судом преюдиційних обставин, встановлених в постанові Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 у справі № 5011-65/10455-2012, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки такі обставини не заперечуються сторонами та не відносяться до предмету доведення, виходячи з підстав позову у даній справі.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з вищевикладених підстав.
З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 4 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України, з прийняттям нового рішення про відмову позові в повному обсязі.
Судові витрати покладаються на Військову прокуратуру центрального регіону України як за проведення судових експертиз з даній справі, так і за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій в порядку ст. 49 ГПК України.
Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вастон на рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2015 у справі № 902/862/15 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2015 у справі № 902/862/15 скасувати, з прийняттям нового про відмову в позові повністю.
3. Стягнути з Військової прокуратури центрального регіону України (01014, м. Київ, вул. Болбочана Петра, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 38347014) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» (88005, Закарпатська обл., місто Ужгород, просп. Свободи, будинок 52, ідентифікаційний код юридичної особи 25392930) 14 922, (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дві) 08 коп судових витрат пов`язаних із проведенням судових експертиз та 5359 (п`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 20 коп судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
5. Видачу наказів доручити місцевого господарському суду.
6. Матеріали справи № 902/862/15 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

С.А. Гончаров