ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року Справа № 923/767/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі судового засідання Бєловій О.С., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"

до Приватного підприємства "Виробничо-житловий центр "Аріадна"

про стягнення 198636,03 грн,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 (представників за дорученнями),

від відповідача ОСОБА_3 (представника за дорученням),

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» звернулося до суду з вимогами, спрямованими до Приватного підприємства «Виробничо-житловий центр «Аріанда», про стягнення заборгованості в розмірі 198636,03 грн, з яких: 185369,57 грн основного боргу, 9167,57 грн пені, 3012,34 грн інфляційних та 1086,55 грн річних. Безпосередньо позовні вимоги ґрунтуються на невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором про постачання електричної енергії № 895 від 01.01.2005 щодо сплати вартості спожитої протягом березня липня 2017 року електричної енергії.

Відповідачем зазначені вимоги визнаються частково з посиланням на погашення заборгованості в сумі 140253,69 грн та сплати 3282,89 грн в якості погашення пені, інфляції та річних.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, які відбулися 19 та 26 вересня 2017 року.

Крім викладеного судом встановлено, що 01.01.2005 між Публічним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» (яке на даний час має назву Приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго») та Приватним підприємством «Виробничо-житловий центр «Аріанда» укладено договір про постачання електричної енергії № 895, за умовами якого відповідач здійснював поставку позивачу електричної енергії на обєкти відповідача, а останній зобовязувався сплачувати її вартість на підстави виставленого рахунку протягом 5 днів з моменту його отримання.

На виконання умов договору позивач протягом березня липня 2017 року здійснював поставку електричної енергії, що підтверджується рахунками № 895 від 24.03.2017, від 25.04.2017, від 24.05.2017, від 26.06.2017 та від 26.07.2017.

Не дивлячись на договірні умов відповідач виставлені рахунки сплачував несвоєчасно та не у повному обсязі, у звязку з чим станом на час подачі позову до суду заборгував за названий період 185369,57 грн.

Поряд з цим, під час розгляду справи в суді відповідач платіжним дорученням № 7 від 14.09.2017 сплатив 134359 грн, вказавши в призначенні платежу: «електроенергія за серпень …», у звязку з чим позивачем, з урахуванням наявної заборгованості за серпень 2017 року в сумі 38025,12 грн, зараховано в якості погашення заборгованості за березень липень 2017 року лише 102228,57 грн.

За таких обставин провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 102228,57 грн підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутності предмету спору.

На підставі викладеного суд констатує, що відповідач має заборгованість за спожиту у березні липні 2017 року електроенергію в сумі 83141 грн.

Аналіз тексту укладеного між сторонами договору та правовідносин, які існують між сторонами, свідчить, що між ними укладено договір, який за своєю юридичною природою є договором енергопостачання.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві, який зобовязується оплатити її.

В даному контексті суд також зазначає, що у відповідності до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а згідно з нормою статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поряд з цим за частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Через несвоєчасне виконання зобовязання щодо оплати вартості спожитої електроенергії позивачем на підставі статті 625 ЦК України нараховані 3012,34 грн інфляційних та 1086,55 грн річних відповідно до наданих розрахунків.

Вирішуючи обґрунтованість та підставність нарахування інфляційних та річних, суд зазначає, що у відповідності до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Положення статті 625, як відповідальність за невиконання грошового зобовязання, підлягають застосування поза межами договірних відносин, не потребують додаткового договірного врегулювання, оскільки інфляційні нарахування, не являючись штрафною санкцією, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати, а річні також, не являючись штрафною санкцією, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічне сприйняття правових приписів статті 625 ЦК України надане в пунктах 3.1. та 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Перевіривши розрахунки інфляційних та річних, суд зазначає, що вони розраховані правомірно.

Проте, під час судового розгляду справи відповідачем платіжним дорученням № 92 від 04.09.2017 сплачено в добровільному порядку 668,34 грн інфляційних та 280,13 грн річних, а тому провадження у справі в частині стягнення цих сум підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

За таких обставин, залишок несплаченої суми інфляційних складає 2344 грн, а річних 806,42 грн.

Позивачем також нарахована пеня в розмірі 9167,57 грн за період з 29.03.2017 по 10.08.2017.

Вирішуючи спір в цій частині позовних вимог, суд зазначає, що за статтею 230 Господарського кодексу України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, а за частиною 2 статті 551 того ж Кодексу визначено що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як слідує з пункту 4.2.1. договору у разі несплати відповідачем спожитої електроенергії йому нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє на момент нарахування пені, від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати.

Перевіривши розрахунок пені суд зазначає, що вона обрахована помилково, оскільки правильним її нарахуванням є 9111,43 грн.

Проте, під час судового розгляду справи відповідачем платіжним дорученням № 92 від 04.09.2017 сплачено в добровільному порядку 2334,12 грн пені, а тому провадження у справі в частині стягнення цієї суми підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

За таких обставин, залишок несплаченої суми пені складає 6777,01 грн.

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати відповідачем спірної суми в добровільному порядку, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до приписів статті 49 ГПК України суд зазначає, що оскільки спір виник з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2979,54 грн, покладається на відповідача.

З урахуванням вказаних правових норм та керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в:

1.Провадження у справі в частині стягнення 105511,46 грн припинити.

2.Позовні вимоги задовольнити частково.

3.Стягнути з Приватного підприємства «Виробничо-житловий центр «Аріанда» на користь Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» 83141 грн основної заборгованості, 6777,01 грн пені, 2344 грн інфляційних, 806,42 грн річних та 2979,54 грн компенсації по сплаті судового збору.

4.В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складене 27.09.2017

Суддя М.К. Закурін