РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017Справа №910/13546/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантінга Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКФОКСІ»

про стягнення 45 714,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

Від позивача - Бірюк М. М. (дов. від 07.08.17)

Від відповідача - не прибув

встановив :

11.08.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мантінга Україна» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКФОКСІ» про стягнення 45 714,00 грн., з яких: основна заборгованість - 29 940,48 грн., штраф (п. 6.5 договору) - 11 976,20 грн., штраф (п. 6.6 договору) - 2 994,05 грн., пеня - 717,77 грн., 3% річних - 85,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки товарів №9/3/2017 від 09.03.2017 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.08.2017 порушено провадження у справі №910/13546/17, розгляд справи призначено на 19.09.2017.

Представник позивача прибув у судове засідання 19.09.2017 та надав пояснення по суті справі.

Представник відповідача в судове засідання 19.09.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

09.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мантінга Україна» (далі - позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКФОКСІ» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки товарів №9/3/2017 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого предметом поставки за цим договором є заморожені хлібобулочні вироби та напівфабрикати кондитерські в асортименті (далі - товар). Асортимент, одиниці виміру та ціна товару визначається сторонами у специфікації, що є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору постачальник зобов'язується постачати товар покупцю для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього на умовах договору.

За умовами п. п. 3.1.1., 3.1.2. договору товар, вказаний в п. 1.1 цього договору, поставляється покупцю окремими партіями. Кожна партія товару визначається окремими замовленням, наданим постачальнику в усній чи письмовій формі не менш ніж за 2 доби до бажаної дати поставки, та в якій зазначається найменування товару, загальна кількість товару, місце та строки поставки.

Згідно з п. 3.1.3 договору продавець поставляє товар покупцю на умовах DDP, пенкт призначення: м. Київ, вул. Каховська, 64, відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» у редакції2010 року в продовж 2-х календарних днів з моменту отримання замовлення від покупця.

Прийняття товару покупцем є підтвердженням умов його замовлення за яким відбулась поставка товару (п. 3.1.4 договору).

Партія товару, що узгоджена замовленням, повинна бути поставлена покупцю не пізніше 2 календарних днів з моменту отримання замовлення (п. 3.2 договору).

Перехід права власності відбувається в момент поставки відповідної партії товару, про що засвідчує оформлена належним чином видаткова накладна (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2, 4.3 договору вартість кожної партії товару, що поставляється згідно з умовами цього договору, визначається у видатковій накладній. Загальна сума договору визначається сумою вартості поставленого товару, що підтверджується відповідними видатковими накладними. Ціни у видаткових накладних зазначені з урахуванням ПДВ. Ціна на товар включає вартість доставки товару постачальником.

За умовами п. 4.4 договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом 7 календарних днів з дати поставки.

Згідно з п. 6.4 договору за несвоєчасне виконання грошового зобовязання покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відповідної партії товару, що був несвоєчасно оплачений за кожний день прострочення до моменту повного виконання покупцем свого зобов'язання по оплаті.

Відповідно до п. 6.5 договору за прострочення виконання грошового зобов'язання покупцем більше ніж на 20 днів, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 20 відсотків від ціни договору.

За односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що випливають з цього договору винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків від ціни товару поставленого чи замовленого згідно з умовами цього договору (п. 6.6 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 7.1 договору).

В межах взятих на себе зобов'язань за договором поставки, позивач поставив продукцію відповідачу на суму 29 940,48 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними №РН-0009923 від 01.07.2017 на суму 9 403,20 грн., №РН-0009656 від 27.06.2017 на суму 20 537,28 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що крайні строки оплати за поставлений товар відповідно до п. 4.4 договору згідно вказаних видаткових накладних становить: №РН-0009923 від 01.07.2017 до 04.07.2017, №РН-0009656 від 27.06.2017 - до 08.07.2017.

Матеріали справи містять претензію позивача №1 за вих. №103 від 19.07.2017 щодо сплати заборгованості за договором поставки у розмірі 29 940,48 грн., яка була надіслана на адресу відповідача та отримана останнім 24.07.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять, як і доказів сплати вказаної заборгованості.

Крім того матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків сторін за період з 01.06.2017 по 11.07.2017., підписаний обома сторонами та скріплений печатками товариств, за яким заборгованість відповідача становить 29 940,48 грн.

З огляду на вказане позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача 45 714,00 грн., з яких: основна заборгованість - 29 940,48 грн., штраф (п. 6.5 договору) - 11 976,20 грн., штраф (п. 6.6 договору) - 2 994,05 грн., пеня - 717,77 грн., 3% річних - 85,50 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати продукції, одержаної за договором поставки товарів №9/3/2017 від 09.03.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки позивачем відповідачу обумовленої договором продукції на суму 29 940,48 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними №РН-0009923 від 01.07.2017 на суму 9 403,20 грн., №РН-0009656 від 27.06.2017 на суму 20 537,28 грн.

За умовами п. 4.4 договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом 7 календарних днів з дати поставки.

Матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків сторін за період з 01.06.2017 по 11.07.2017., підписаний обома сторонами та скріплений печатками товариств, за яким заборгованість відповідача становить 29 940,48 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 29 940,48 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Крім того, у зв'язку із простроченням сплати заборгованості за договором поставки, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф (п. 6.5 договору) - 11 976,20 грн., штраф (п. 6.6 договору) - 2 994,05 грн., пеня - 717,77 грн., 3% річних - 85,50 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Згідно з п. 6.4 договору за несвоєчасне виконання грошового зобовязання покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відповідної партії товару, що був несвоєчасно оплачений за кожний день прострочення до моменту повного виконання покупцем свого зобов'язання по оплаті.

Відповідно до п. 6.5 договору за прострочення виконання грошового зобов'язання покупцем більше ніж на 20 днів, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 20 відсотків від ціни договору.

За односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що випливають з цього договору винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків від ціни товару поставленого чи замовленого згідно з умовами цього договору (п. 6.6 договору).

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацом другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Крім того, за приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та штрафів, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф (п. 6.5 договору) - 11 976,20 грн., штраф (п. 6.6 договору) - 2 994,05 грн., пеня - 717,77 грн. та 3% річних - 85,50 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги адвоката у розмірі 4400,00 грн. потрібно зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру» (частина 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (стаття 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У відповідності до абзацу третього пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/973 від 14.12.2007 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права», за яким у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

За змістом приписів частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі, як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката позивачем до матеріалів справи додано: довіреність на адвоката Бірюка М.М., копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги №21 від 07.08.2017, акт здачі-приймання наданої правової допомоги, виписка з розрахункового рахунку позивача про сплату послуг адвоката, довідка за підписом бухгалтера та керівника про сплату послуг адвоката, платіжне доручення №7058 від 09.08.2017 на суму 4400,00 грн., про сплату послуг адвоката.

Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи документи, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, а також враховуючи ціну позову, розумну необхідність у здійсненні таких витрат, тривалість розгляду і складність справи та обсяг проробленої роботи, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги у розмірі 4400,00 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКФОКСІ» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера Б, код 36470918) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантінга Україна» (02002, м. Київ, вул. Степана Сагайдака, буд. 114-А, код 31809982) суму основного боргу у розмірі 29 940 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот сорок) грн. 48 коп., штраф у розмірі 11 976 (одинадцять тисяч дев'ятсот сімдесят шість) грн. 20 коп., штраф у розмірі 2 994 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 05 коп., пеню у розмірі 717 (сімсот сімнадцять) грн. 77 коп., 3% річних у розмірі 85 (вісімдесят п'ять) грн. 50 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 4400 (чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 21.09.2017.

Суддя В.О. Демидов