ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.09.2017 Справа № 904/7493/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про визнання договору недійсним

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Біла К.О., дов. №49 від 26.06.17р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ" про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого водопостачання та/або водовідведення №8-СТІ від 10.10.2016р.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що даний договір вчинений ним під впливом помилки щодо суттєвої обставини - відповідач впевнив позивача, що мало місце безоблікове приєднання належного позивачу будинку до централізованого водопостачання та водовідведення. У зв"язку з цим, на думку позивача, договір має бути визнаний недійсним на підставі ст.229 Цивільного кодексу України, а також на підставі ст.207 Господарського кодексу України, оскільки не відповідає вимогам ч.1 ст.229 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов не визнає, зазначає, що спірний договір укладено з метою розстрочення позивачу залишку боргу, нарахованого за безоблікове водокористування. Позивач був обізнаний про природу нарахування заборгованості за спірним договором, добровільно визнав усі умови договору та підписав його. Крім того, станом на 21.03.2017р. позивач розрахувався за цим договором у повному обсязі. Обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, мають місце на даний час (відсутність заборгованості), а не на час укладення договору. На думку відповідача, позивачем не доведено відсутність заборгованості на час укладення спірного договору, враховуючи, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017р. у справі №904/2189/17 встановлено факт самовільного підключення позивача до централізованого водопостачання та водовідведення і правомірність нарахування плати за безоблікове водокористування.

У судовому засіданні оголошувалась перерва згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

14.09.2017р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2009р. між Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (Кривбасводоканал, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач, позивач) укладений договір №279 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, за умовами якого Кривбасводоканал зобов'язався забезпечити споживача питною водою, виробником якої є ДПП "Кривбаспромводопостачання", та прийняти від нього стічні води, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити питну воду за встановленими тарифами згідно наданої заявки орієнтовно об"ємом 560 м3 /рік, а також стічні води об"ємом 560 м3 /рік.

08.04.2016р. на об'єкті позивача на водопровідному вводі діаметром 25 мм встановлений водомір (лічильник) марки (типу) АК-15 №9103114, фланці водоміру опломбовані до фланців з'єднувальної труби пломбою №R17793152, що підтверджується актом від 08.04.2016р. (а.с.22).

06.07.2016р. повноважними представниками відповідача під час проведення обстеження систем водопостачання об'єкту позивача виявлено самовільне підключення до централізованого водопостачання та водовідведення, про що складено акт технічного обстеження систем водопостачання та водовідведення. В акті зазначено, що на трубі споживача, після точки балансового розмежування, до приладу обліку, виявлено самовільне, без погодження з КП "Кривбасводоканал", підключення трійника, від якого є відгалуження на іншу будівлю, яка також належить споживачу. Вказаний акт підписано 4 працівниками відповідача та представником позивача без зауважень (а.с.23).

На підставі акту від 06.07.2016р. позивачем здійснено нарахування безоблікового водокористування за один місяць на суму 19 896,43грн.

Відповідач зазначає, що позивач після отримання квитанції на суму 19 896,43грн. частково сплатив заборгованість, після чого звернувся до відповідача з проханням розстрочити залишок суми боргу.

У подальшому, 10.10.2016р. між Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (підприємство, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (платник, позивач) укладений договір №8-СТІ про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого водопостачання та/або водовідведення, за умовами якого підприємство надає платнику розстрочку сплати заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення на суму 12 190,97грн. з 01.11.2016р. по 20.03.2017р.

Платник вносить грошові кошти на розрахунковий рахунок комунального підприємства "Кривбасводоканал" рівними частинами, починаючи з місяця, в якому укладено договір (п.1.2. договору).

За п.1.3. договору платник вносить оплату у розмірі та у строки згідно затвердженого графіку.

Відповідно до п.2.2. договору платник зобов'язується забезпечити своєчасне та у повному обсязі погашення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення згідно з умовами, визначеними договором.

Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 20.03.2017р., а в частині виконання грошових зобов'язань до повного погашення заборгованості (п.4.1. договору).

Позивач стверджує, що договір про реструктуризацію заборгованості вчинений ним під впливом помилки щодо суттєвої обставини - відповідач впевнив його, що мало місце безоблікове приєднання належного позивачу будинку до централізованого водопостачання та водовідведення. У зв"язку з цим, на думку позивача, договір має бути визнаний недійсним на підставі ст.229 Цивільного кодексу України, а також на підставі ст.207 Господарського кодексу України, оскільки не відповідає вимогам ч.1 ст.229 Цивільного кодексу України.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач сплатив заборгованість за договором №8-СТІ від 10.10.2016р. у розмірі 12 190,97грн. (а.с.37).

Отже позивач був обізнаний про природу нарахування заборгованості за спірним договором.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017р. у справі №904/2189/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про скасування оперативно-господарських санкцій у вигляді нарахування плати за безоблікове водокористування у розмірі 19 896,43грн. - у задоволенні позову відмовлено.

У даному рішенні судом встановлено факт самовільного підключення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до централізованого водопостачання та водовідведення і правомірність нарахування плати за безоблікове водокористування.

Згідно ч.1 ст.229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За п.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (далі - Постанова №11) вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно п.2.10. Постанови №11 у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

За п.3.9. Постанови №11 під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Відповідно ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Твердження позивача про укладення договору №8-СТІ від 10.10.2016р. під впливом помилки є недоведеними та не підтверджуються доказами, з якими закон пов'язує визнання недійсним правочину з підстав вчинення його під впливом помилки.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Клопотання позивача про виклик у судове засідання ОСОБА_1, про витребування доказів та про призначення у справі судової інженерно-технічної експертизи не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017р. у справі №904/2189/17 встановлено факт самовільного підключення позивача до централізованого водопостачання та водовідведення і правомірність нарахування плати за безоблікове водокористування.

Керуючись ст.ст.33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Повне рішення складено 19.09.2017р.

Суддя В.І. Петрова