ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Справа № 914/794/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Галицьке Розвиткове Товариство (далі ТзОВ ГРТ) б/н і дати (вх. № 01-05/3167/17 від 04.07.2017р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2017р.

у справі № 914/794/17 (ОСОБА_2Т.)

за позовом: ТзОВ ГРТ м. Львів

до відповідача-1: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) Сінеф м. Київ

про скасування рішення про державну реєстрацію та зобовязання вчинити дії,

за участю представників:

від позивача: не з`явився (належно повідомлений);

від відповідача-1: не з`явився (належно повідомлений);

від відповідача-2: ОСОБА_3 представник (довіреність у матеріалах справи);

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів суддям в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.2017 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.07.2017р.

Проте 20.07.2017р. судове засідання у справі № 914/794/17 не відбулося, у звязку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Зварич О.В. з 19.07.2017р. по 04.08.2017р. включно, про що було повідомлено представника відповідача-2 під розписку.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2017р. апеляційну скаргу призначено до розгляду на 23.08.2017 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 року у справі №914/794/17 продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 21.09.2017 року.

Відповідач-1 у судове засідання участі уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень від 28.08.2017р.

Позивач у судове засідання участі уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2017р., яка була надіслана на адресу позивача вказану у позовній заяві та апеляційній скарзі, а саме м. Львів, вул. Винниченка, 1 і повернулась на адресу Львівського апеляційного господарського суду разом з довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», на якій вказано причину повернення поштового відправлення: вибули з адреси. Ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2017р. також було надіслано на адресу позивача вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме «вул. Ференца Ліста, 1 м. Львів, 79005». Згідно абз. 3 п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Доказом належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи є також наявна у справі належним чином засвідчена копія списку згрупованих рекомендованих відправлень від 28.08.2017р.

18.09.2017р. на адресу суду надійшов лист Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №31-4996 від 07.09.2017р. (вх. №01-04/6220/17 від 18.09.2017р.) у якому зазначено, що за адресою м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1 знаходиться Галицька районна адміністрація Львівської міської ради.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.06.2017р. у справі №914/794/17 (суддя Манюк П.Т.) у задоволенні позову ТзОВ ГРТ до відповідача-1: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та до відповідача-2: ТзОВ Сінеф про скасування рішення про державну реєстрацію та зобовязання вчинити дії відмовлено повністю.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 16, 21 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст. 1, ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV (надалі Закон №898-IV), ст. 4, ч. 2 ст. 18, ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (надалі Закон №1952-IV), п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. N 553) (надалі Порядок), ст.35 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) і зроблено висновок, що державним реєстратором вчинення дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем-2 проведене в порядку визначеному законодавством.

ТзОВ ГРТ не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи. Апелянт зазначає, зокрема, що на момент прийняття оскаржуваного рішення на нерухоме майно було накладено два обтяження: згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 31.03.2016р. №50502912 (номер запису про обтяження 14005619); згідно постанови про арешт майна боржника від 10.05.2016р. №50932628 (номер запису про обтяження 15232432), які були зареєстровані в установленому законом порядку, а тому діями відповідача порушено вимоги ст.ст. 10, 24 Закону №1952-IV. Стверджує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки договору іпотеки від 27.06.2013р. № 1-0256/13/24-ІР, зокрема, п. 5.3 даного договору, оскільки ТОВ Сінеф перед зверненням стягнення на предмет іпотеки, на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, не отримало погодження відповідного органу приватизації Львівської обласної ради внаслідок чого порушено ст. 33 Закону №898-IV. Апелянт просить рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2017р. у справі №914/794/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ ГРТ задоволити в повному обсязі.

ТОВ Сінеф у відзиві на апеляційну скаргу просив на підставі ст. 97 ГПК України та ст. 2 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року

№3674-VI повернути апеляційну скаргу без розгляду, вказуючи на наявний майновий характер спору. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 року таке клопотання було відхилене. Однак, відповідачем-2 у відзиві не вказано його позицію щодо поданої апеляційної скарги.

Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначило, що ТзОВ ГРТ було позбавлене права власності на предмет іпотеки нежитлові приміщення за результатами судового розгляду справи №914/1989/14.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення представника відповідача-2, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав №33192608 від 16.02.2012р. нежитлові приміщення загальною площею 250,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Винниченка В., будинок 1 належать ТзОВ ГРТ на праві власності на підставі договору про поділ нерухомого майна (а.с. 19).

27.06.2013р. між Публічним акціонерним товариством Банк Форум (іпотекодержатель) та ТзОВ ГРТ (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 1-0256/13/24-ІР (а.с. 20-27). Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, ТзОВ ГРТ передав в іпотеку нежитлові приміщення загальною площею 250,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Винниченка В., 1, (предмет іпотеки) з метою забезпечення виконання грошового зобов'язання перед банком позичальниками за кредитними договорами від 01.06.2013 № 1-0019/13/24-OVER/1 та від 01.06.2013 №1-0045/13/24-KL.

Як стверджує позивач, 04.04.2017 під час судового розгляду апеляційної скарги ТзОВ ГРТ на рішення Господарського суду Львівської області від 12.11.2015 у справі № 914/1989/14 про звернення стягнення на предмет іпотеки, представником ТОВ Сінеф було надано для долучення до матеріалів вказаної справи Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2017, індексний номер 82872410.

Згідно вказаного Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2017, індексний номер 82872410, право власності на нежитлові приміщення зареєстровано за ТОВ Сінеф 17.03.2017 о 16:53:00 державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська обл., відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень з індексним номером 34346784 на підставі іпотечного договору, серія та номер: 1-0256-13-24-ІР, укладеного 27.06.2013р. та повідомлення про усунення порушення, серія та номер: 185/2400, виданого ПАТ Банк Форум 07.02.2014р. (а.с. 31).

ТзОВ ГРТ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської та ТзОВ Сінеф про скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34346784 від 20.03.2017, яким зареєстровано право приватної власності на нежитлові приміщення загальною площею 250,6 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка В., 1 за ТзОВ Сінеф та зобов'язання Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради вчинити дії щодо приведення у відповідність інформації про державну реєстрацію права власності об'єктів нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 250,6 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка В., 1 відповідно до вимог чинного законодавства. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивачу належали на праві приватної власності нежитлові приміщення загальною площею 250,6 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка В., 1.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону №1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Відповідно до п. 3 ухвали Львівської міської ради від 04.02.2016р. № 135 Про здійснення повноважень субєктів державної реєстрації та субєктів державної реєстрації прав у відповідній адміністративнотериторіальній одиниці виконавчими органами Львівської міської ради, Управління державної реєстрації Львівської міської ради є уповноваженим органом на здійснення повноважень субєктів державної реєстрації та субєктів державної реєстрації прав у відповідній адміністративнотериторіальній одиниці.

Згідно п. 1.1. Положення про управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.09.2016 №848 (надалі Положення), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (надалі управління) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, утвореним відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Відповідно до п. 4.2 Положення до компетенції управління у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно належать такі повноваження: проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до норм законодавства (пп. 4.2.1.); ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та надання відомостей з нього відповідно до законодавства (пп. 4.2.2.).

Таким чином в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради наявні повноваження стосовно прийняття рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 за позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, скасування запису, в якій зазначено, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, внаслідок чого провадження у адміністративній справі було закрито.

У постанові від 17 лютого 2015 року по справі № 21-551а14, Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютого 2015 (справа № 21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа № 21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа № 21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погодився з місцевим господарським судом, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Зі справи також вбачається, що рішенням Господарського суду Львівської області від 12.11.2015р., яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017р. та набрало законної сили, у справі №914/1989/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицьке Розвиткове Товариство" про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 1-0256/13/24-ІР, позов задоволено повністю, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1-0256/13/24-ІР, а саме на нежитлові приміщення, загальною площею 250,6 кв. м., що знаходяться за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Винниченка В., буд.1, і належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Галицьке Розвиткове Товариство" на праві власності на підставі договору про поділ нерухомого майна від 14.02.2012, на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 01.06.2013 № 1-0045/13/24-КL та від 01.06.2013 № 1-0019/13/24-OVER в розмірі 26 059 051,84 грн. (а.с. 93-96, 97-10).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 у справі №914/1989/14 замінено позивача - Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінеф".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30 січня 2017 року, яке набрало законної сили, у справі №914/2709/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Галицьке Розвиткове Товариство до Приватного підприємства Гєлан, Товариства з обмеженою відповідальністю Сінеф та Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Авістар про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР, у задоволенні позовних вимог ТОВ "Галицьке Розвиткове Товариство" відмовлено повністю (а.с. 101-103). Зазначене рішення залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 березня 2017 року у справі №914/2709/16 (а.с. 104-107).

Під час розгляду справи № 914/2709/16 судами встановлено, що 15 червня 2016 року між ПАТ "Банк Форум" та ТОВ "ФК "Авістар" укладено договір відступлення права вимоги № 0015/16-ВБ, за яким Банк відступив ТОВ "ФК "Авістар" право вимоги до ТОВ "Стек-Комп'ютер" (боржник), що належало Банку на підставі кредитних договорів, а ТОВ "ФК "Авістар" зобов'язалося прийняти зазначене право вимоги та перерахувати Банку кошти у сумі ціни відступлення. Пунктом 1.4 вказаного договору сторони домовилися з метою захисту інтересів нового кредитора укласти відповідні договори про відступлення прав вимоги за договорами забезпечення, в тому числі, і за іпотечним договором від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР.

15 червня 2016 року у зв'язку з укладенням між ТОВ "ФК "Авістар", як первісним іпотекодержателем та ТОВ "Сінеф", як новим іпотекодержателем договору про відступлення права вимоги № 30052016/1, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитними договорами від 01.06/2013 № 1-0045/13/24-КL та від 01.06.2013 № 1-0019/13/24-OVER, між вказаними особами укладено договір відступлення прав за іпотечним договором від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 326, відповідно до умов якого новий іпотекодержатель набув право замість первісного іпотекодержателя одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, задоволення своїх вимог, які випливають з кредитних договорів, за рахунок майна, переданого позивачем в іпотеку за Іпотечним договором від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР.

Від-так, місцевим господарським судом вірно застосовано ст. 35 ГПК України, якою врегульовано, що, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, наведеними судовими рішеннями встановлено, що відповідач 2 належним чином набув повноважень іпотекодержателя згідно з умовами іпотечного договору від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР, що не потребує доказування.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону №898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону №898-IV).

Згідно п. 2.2. іпотечного договору № 1-0256/13/24-ІР у разі порушення боржником зобов'язань за основним договором та /або іпотекодавцем - обов'язків за цим договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до п. 6.1. іпотечного договору № 1-0256/13/24-ІР сторони цього договору дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Згідно п. 6.3.1. іпотечного договору № 1-0256/13/24-ІР, сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань за основним договором в порядку встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку, при цьому правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем вважатиметься цей договір, як такий що містить вищезазначене застереження.

Згідно ст. 36 Закону №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Таким чином, як встановлено судами, відносини були врегульовані в договорі шляхом зазначення в ньому відповідного застереження (п. 6.3.1. іпотечного договору № 1-0256/13/24-ІР) з визначенням можливого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, 17.03.2017р. державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення за ТОВ Сінеф.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

Згідно ст. 27 Закону №1952-IV Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 18 Закону №1952-IV визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Все вищенаведене дає підстави для ствердження, що державним реєстратором вчинення дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем-2 проведене в порядку визначеному законодавством.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки договору іпотеки від 27.06.2013р. № 1-0256/13/24-ІР а також п. 5.3 даного договору, оскільки ТОВ Сінеф перед зверненням стягнення на предмет іпотеки, на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, не отримало погодження відповідного органу приватизації Львівської обласної ради внаслідок чого порушено ст. 33 Закону №898-IV. Однак такі доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки п. 5.3 договору іпотеки від 27.06.2013р. № 1-0256/13/24-ІР передбачено, що у разі реалізації іпотекодержателем свого права, передбаченого п.3.4.1 та п. 3.4.2 цього договору, повязана з цим реалізація предмета іпотеки повинна здійснюватися лише за погодженням з відповідним органом приватизації Львівської обласної ради. Одже п. 5.3 договору іпотеки від 27.06.2013р. № 1-0256/13/24-ІР стосується саме реалізації предмета іпотеки, а не зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Апелянт зазначає, зокрема, що на момент прийняття оскаржуваного рішення на нерухоме майно було накладено два обтяження: згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 31.03.2016р. №50502912 (номер запису про обтяження 14005619); згідно постанови про арешт майна боржника від 10.05.2016р. №50932628 (номер запису про обтяження 15232432), які були зареєстровані в установленому законом порядку, а тому діями відповідача порушено вимоги ст.ст. 10, 24 Закону №1952-IV. Дані доводи є безпідставними, оскільки два обтяження стосувалися субєкта обтяження, тобто позивача, а не обєкта обтяження - спірного нерухомого майна.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ТЗОВ ГРТ до відповідача-1: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та до відповідача-2: ТОВ Сінеф про скасування рішення про державну реєстрацію та зобовязання вчинити дії.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

Усе викладене дає підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги, у звязку із чим згідно із ст. 49 ГПК України на апелянта покладаються судові витрати.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2017р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ТзОВ ГРТ.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 26.09.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.