РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017Справа №925/106/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Азот"
до третя особа,публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Черкаси яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот"
про тлумачення умов договору
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:не з'явився;
від відповідача: від третьої особи:Суденко Р.В. - представник за довіреністю; Бруль А.С. - представник за довіреністю;
За клопотанням позивача, з метою з'ясування фактичних обставин справи та витребування від учасників судового процесу додаткових документів, які підлягають належної правової оцінки, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Азот" (надалі - позивач, ПАТ "Азот") звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Черкаси" (надалі - відповідач, ПАТ "Промінвестбанк", Банк) про тлумачення змісту договору поруки № 20-0191/3-3 щодо строку (терміну), з якого у ПАТ "Азот", як поручителя, виникає обов'язок виконати зобов'язання за кредитним договором № 20-2199/2-1 від 23.07.2013 р.

Позов мотивований тим, що кінцевий термін повернення кредиту боржником - приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" (надалі - ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот") є 30.04.2014 р. та починаючи з 01.05.2014 р. зобов'язання в даному випадку вважається порушеним, а тому ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" і позивач, як поручитель, починаючи із вказаної дати, солідарно відповідають перед Банком. Між тим, у встановлені строки, до 30.04.2014 р., ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" кредит не повернуло, а тому порушення основного зобов'язання виникло до укладення договору поруки № 20-0191/3-3 від 06.02.2015 р., в зв'язку із чим неможливо визначити строк (термін), в який зобов'язання позивача, як поручителя, підлягає виконанню, зазначаючи при цьому, що на момент виконання основного зобов'язання (Кредитного договору) - 30.04.2014 р. у позивача не існувало жодного обов'язку поручителя за ПАТ "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот".

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01.02.2017 р. порушено провадження у справі № 925/106/17.

Відповідно до Ухвали Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017 р., вирішено справу № 925/106/17 направити до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, матеріали справи № 925/106/17 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017 р. справу № 925/106/17 призначено до розгляду у судовому засіданні 24.03.2017 р..

06.03.2017 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов лист Господарського суду Черкаської області від 02.03.2017 року № 925/106/17/2508/2017, відповідно до якого, до канцелярії Господарського суду Черкаської області надійшла апеляційна скарга ПАТ "Азот" на ухвалу від 23.02.2017 року про передачу справи за підсудністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 р. провадження у справі зупинено до повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 р. у зв'язку з поверненням матеріалів справи № 925/106/17 до Господарського суду міста Києва, поновлено провадження у справі № 925/106/17.

13.06.2017 р. відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю з огляду на те, що договір поруки № 20-0191/3-3 від 06.02.2015 р. не містить незрозумілих слів, понять або термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін, а справжня воля сторін, обсяг прав і обов'язків, що їх беруть на себе сторони за умовами вищевказаного договору, визначені достатньо, щоб зрозуміти зміст цього договору. Окрім того, відповідач зазначає, що зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки, сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, а не після його тривалого виконання сторонами

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот".

15.08.2017 р. до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" про тлумачення змісту договору поруки № 20-0191/3-3 від 06.02.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 р. прийнято для спільного розгляду у справі № 925/106/17 позов приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про тлумачення умов договору поруки № 20-0191/3-3 від 06.02.2015 р. щодо обсягу забезпечення виконання зобов'язань ПАТ "Азот" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013 р. та приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" залучено до справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач у судове засідання, що відбулось 22.09.2017 р., уповноваженого представника не направив, натомість - від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку із перебуванням на лікарняному повноважного представника позивача.

Відповідно до п. 3.9.2 роз'яснень постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З урахуванням вищезазначеного, судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Таким чином, оскільки представник позивача не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

Відповідач в судовому засіданні, що відбулось 22.09.2017 р. позов не визнав, надав суду усні пояснення по справі, а також відзив на позовну заяву приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот", в якому просив суд у задоволенні зазначеного позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору відмовити повністю, оскільки вона не є стороною за договором поруки, а є стороною в основному зобов'язанні, а тому не може вимагати тлумачення правочину, оскільки чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора або поручителя за договором поруки отримувати згоду боржника на укладення такого договору.

Третя особа в судовому засіданні, що відбулось 22.09.2017 р. надала суду усні пояснення по справі.

Суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 22.09.2017 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013 р. між публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі за Договором - Банк) та приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" (надалі за Договором - Позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 50 000 000,00 (п'ятдесят мільйонів) дол. США. (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим Договором, далі кредит або кредитна лінія, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором (п. 2.1. Кредитного договору).

Згідно з п. 2.2. Кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше « 20» січня 2014 року. Позичальник здійснює повернення кредиту, отриманого в межах ліміту кредитної лінії шляхом перерахування коштів на рахунок №5329/840, відкритий у ПАТ «Промінвестбанк», код Банку 300012.

Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 11,0 (одинадцять) процентів річних. При розрахунку процентів по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня.

Згідно п. 3.3. Кредитного договору, у випадку порушення позичальником встановлених п. 2.2 цього договору строків повернення отриманих сум кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 16,0 (шістнадцять) процентів річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно п. 3.2 цього договору.

10.01.2014 р. між Сторонами за Кредитним договором було укладено договір про внесення змін та доповнень № 20-0020/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 від 23.07.2013 року, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди пункт 2.2 Кредитного договору викласти у наступній редакції: кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 30 квітня 2014 року.

Також, відповідно до п. 3 договору про внесення змін та доповнень № 20-0020/2-1 до кредитного договору, пункт 3.3. сторони виклали у наступній редакції: у випадку порушення позичальником встановлених п. 2.2 цього договору строків повернення отриманих сум кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 16% (шістнадцять) процентів річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно п. 3.2 цього договору. Починаючи з 20.01.2014 проценти за неправомірне користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із процентної ставки у розмірі 16,75% (шістнадцять цілих сімдесят п'ять сотих) процентів річних.

В забезпечення повернення кредитних коштів, 06.02.2015 р. між публічним акціонерним товариством "Азот" (надалі за Договором - Поручитель), публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі за Договором - Кредитор) та приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" (надалі за Договором - Позичальник) було укладено договір поруки № 20-0191/3-3 (надалі - Договір поруки), відповідно до умов якого (п. 2.1. Договору поруки), Поручитель у відповідності до умов цього договору, у випадку невиконання та/або прострочення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, урахуванням п. 2.2. Цього договору, а саме погасити:

1) заборгованість з повернення Кредитору кредиту з Кредитним договором;

2) нараховані за користування кредитом проценти, виходячи з встановлених Кредитором процентних ставок у розмірі 11% річних, та процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 16% річних, сплатити, у випадку порушення Позичальником п. п. 3.10.1., 3.10.2., 3.10.3. Кредитного договору збільшений розмір процентів на 5% річних, сплатити проценти у розмірі та у порядку передбаченому п. 3.2 та п. 3.3 Кредитного договору;

3) суми неустойки (штрафу, пені);

4) суми збитків завданих Кредиторові, понесених останнім внаслідок невиконання Позичальником умовам Кредитного договору, у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором.

Згідно п. 2.2. Договору поруки, у випадку невиконання або прострочення виконання Позичальником зобов'язань, що випливають з Кредитного договору, Поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний боржник в обсязі не більше 50 000 000,00 (п'ятдесят мільйонів) дол. США.

Пунктом 2.3. Договору поруки погоджено, що Поручитель знайомий з умовами кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 від 23 липня 2013 року та з договором про внесення змін та доповнень №20-0020/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 від 23.07.2013 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки, у випадку невиконання зобов'язань Позичальником у строки, визначені Кредитним договором. Кредитор зобов'язаний звернутися з письмовою вимогою на адресу Поручителя.

Згідно п. 3.4. Договору поруки, виконання Поручителем зобов'язань перед Кредитором повинно відбутися не пізніше 2 робочих днів з дати отримання поручителем вимоги, направленої відповідно до п. 3.2. цього договору.

Пунктом 5.3. Договору поруки, сторони обумовили, цей договір він набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін.

За змістом положень ст.ст. 546, 553, 554 Цивільного кодексу України надалі - ЦК України) виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком; за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням йог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відійти від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Позивач, мотивуючи свої вимоги щодо тлумачення змісту Договору поруки щодо строку (термін), в який його зобов'язання за Кредитним договором, як поручителя підлягає виконанню, вказує на те, що з огляду на невизначеність щодо дати настання виконання позивачем, як поручителем зобов'язання за Кредитним договором, незрозуміло, чи можливо в даному випадку застосувати положення ч. 2 ст. 530 ЦК України та оскільки строк (термін) виникнення зобов'язання є істотною умовою договору поруки та від його правильного визначення залежить обсяг відповідальності поручителя.

Так, частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи із змісту ст. 631 ЦК України строком є термін дії певного договору. Протягом строку дії договору сторони мають права і повинні виконувати свої обов'язки, які обумовлені предметом того чи іншого договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх в розсуд, за винятком випадків, коли законом передбачено конкретний строк дії того чи і виду договорів. Частина 2 ст. 631 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило щодо моменту набрання чинності договором, в той же час закон дозволяє сторонам домовитись про те, що умови договору застосовуються й до відносин між ними, які виникли до його укладення. Протягом строку дії договору діє і зобов'язання, взяте на себе сторонами відповідно до умов договору. У випадку, коли сторони виконують свої зобов'язання до закінчення строку, визначеного в договорі, припиняється дія такого договору. Закінчення строку дії договору звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, вчинене під час дії договору.

Статтею 637 ЦК України встановлено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 цього кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3, 4 ст.213 ЦК України, згідно з якими при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч.3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз'яснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки, сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, а не після його тривалого виконання сторонами (Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постанові від 01.07.2015 у справі №910/24029/13).

Аналогічна правова позиція містяться у постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2016 р. у справі №904/6486/15, постанові ВГСУ від 21 грудня 2016 року у справі № 910/29573/15 та у постанові Вищого господарського суду України від 26.09.2013 р. по справі № 925/137/13-г.

Так, судом встановлено, що у провадженні господарського суду Черкаської області перебуває справа № 925/1650/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до публічного акціонерного товариства "Азот" про стягнення заборгованості за кредитним договором №20-2199/2-1 від 23 липня 2013 року в розмірі 45902961, 23 дол. США (заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом) та 347872554 грн. 35 коп. (пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків).

Таким чином, оскільки Сторони приступили до виконання кредитного договору № 20-2199/2-1 від 23 липня 2013 року, то відповідно і виконання договору поруки № 20-0191/3-3 від 06 лютого 2015 року розпочалося, а отже - в суду відсутні підстави для тлумачення умов даного договору.

Окрім того, виходячи зі змісту п. 2.3. Договору поруки, позивач є обізнаний з умовами Кредитного договору та з договором про внесення змін та доповнень до нього, якими обумовлено строки виконання зобов'язання, яке забезпечується Договором поруки.

Водночас, порядок пред'явлення Кредитором за Договором поруки вимог до Позичальника, у випадку невиконання зобов'язань останнім у строки, визначені Кредитним договором встановлено умовами Договору поруки.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, з огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що підстави для тлумачення змісту договору поруки № 20-0191/3-3 від 06.02.2015 р. щодо строку (терміну), з якого у ПАТ "Азот", як поручителя, виникає обов'язок виконати зобов'язання за кредитним договором № 20-2199/2-1 від 23.07.2013 р. - відсутні, а тому у позові публічного акціонерного товариства "Азот" слід відмовити.

З приводу вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Істотною умовою договору поруки не може бути визнане визначення обсягу відповідальності поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК поручитель може прийняти відповідальність за виконання зобов'язання боржником у повному обсязі або у частині. Але якщо ця умова договором поруки не погоджена, застосовується 2 ст. 554 ЦК, що встановлює обсяг відповідальності поручителя, якщо він не встановлений договором.

Відповідно до ч. 2. ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки умовами Договору поруки визначено обсяг відповідальності Поручителя, а також враховуючи те, що судом встановлено відсутність підстав для тлумачення умов договору поруки № 20-0191/3-3 від 06.02.2015 р., у позові третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про тлумачення умов договору поруки № 20-0191/3-3 від 06.02.2015 р. щодо обсягу забезпечення виконання зобов'язань ПАТ "Азот" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013 р. слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання позовної заяви покладаються на позивача - публічне акціонерне товариство "Азот". Судові витрати за подання позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору покладаються на третю особу з самостійними вимогами на предмет спору - приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 42, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Азот" відмовити повністю.

У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору -приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.09.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко