ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа № 922/1926/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 60-13/17, від 28 грудня 2016 року,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2568 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у справі № 922/1926/17,

за позовом ПАТ "Аграрний фонд",

до ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" ,

про стягнення 490104,20 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у справі № 922/1926/17 (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод Салтівський" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1, ) 370 500,00 грн основної заборгованості, 42 887,36 грн пені, 27 685,00 грн штрафу, 19 318,35 грн інфляційних втрат, 4713,49 грн 3% річних та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 351,57 грн; в частині стягнення 25 000,00 грн основної заборгованості провадження у справі припинено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його в частині стягнення 19 318,35 грн інфляційних втрат, 4713,49 грн 3% річних.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

11 вересня 2017 року від ПАТ "Аграрний фонд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9440).

У судове засідання, яке відбулось 18 вересня 2017 року, з'явився позивач. Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, надавши 15 вересня 2017 року до суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№9633).

Проаналізувавши подане ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ 9633) колегія суддів зазначає наступне.

Вiдповiдностi до вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язаннi добросовiсно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав i охоронюваних законом iнтересiв другої сторони, вживати заходiв до всебiчного, повного та об'єктивного дослiдження всiх обставин справи.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд вiдкладає в межах строкiв, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спiр не може бути вирiшено в даному засiданнi.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Проте відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався.

Враховуючи вищевикладене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника відповідача, не перешкоджає вирішенню справи по суті, колегія суддів відхилила вказане клопотання.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини спору.

23 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод "Салтівський" було укладено Біржовий контракт Аграрної біржі №2536, відповідно до умов якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця товар, визначений в цьому Контракті, а Покупець зобовязується прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим Контрактом (пункт 1.1. Контракту).

Як зазначає Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд", на виконання договору відповідач отримав борошно пшеничне у кількості 70,000 тонн на загальну суму 395500,00 грн, втім не здійснив оплату даного товару, у звязку з чим останній просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод "Салтівський" 395500,00 грн - суму основної заборгованості, 42887,36 грн - суму пені, 27685,00 грн - суму штрафу, 19318,35 грн - суму інфляційних втрат, 4713,49 грн - суму трьох відсотків річних.

З огляду на доведеність позивачем неповної та несвоєчасної оплати отриманого товару було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод "Салтівський" 370 500,00 грн основної заборгованості, 42 887,36 грн пені, 27 685,00 грн штрафу, 19 318,35 грн інфляційних втрат, 4713,49 грн 3% річних та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 351,57 грн; в частині стягнення 25 000,00 грн основної заборгованості провадження у справі припинено, оскільки відповідна сума була погашена відповідачем під час розгляду справи.

Не погоджуючись з відповідною правовою позицією суду першої інстанції відповідач в апеляційній скарзі зазначає про відсутність законних підстав для стягнення 19 318,35 грн інфляційних втрат, 4713,49 грн 3% річних з огляду на стягнення суми пені та штрафу.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як свідчать матеріали справи, між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод "Салтівський" (Покупець) було укладено Біржовий контракт Аграрної біржі №2536 АБ від 23 грудня 2016 року, відповідно до умов якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця товар, визначений в цьому Контракті, а Покупець зобовязується прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим Контрактом (пункт 1.1. Контракту).

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Кількість товару, що продається за цим Контрактом, становить 70,000 тонн (пункт 1.3. Контракту).

Пунктами 2.2., 2.3. Контракту сторони погодили, що ціна однієї тонни (одиниці) товару: 4708,33 грн без ПДВ, крім того ПДВ 941,67 грн, загалом разом з ПДВ 5650,00 грн. Загальна сума товару, що продається згідно цього контракту встановлюється Сторонами в розмірі 395500,00 грн (з ПДВ).

Відповідно до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно положень пункту 4.1. Контракту, покупець повинен протягом 14 календарних днів з моменту виписки дозволу-довіреності на переоформлення товару сплатити за товар.

За приписами частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, позивачем виписано дозвіл-довіреність на переоформлення продуктів переробки від 23 грудня 2016 року №09/3535, відповідно до якої позивач просив ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" згідно Контракту переоформити у власність відповідача борошно пшеничне у кількості 70,000 тонн, яке належить позивачу та знаходиться на зберіганні (Том 1, арк. с. 14).

Отже, зазначений товар перейшов у власність відповідача і відповідач повинен був оплатити його у строк до 06 січня 2017 року включно.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази повної оплати вказаної заборгованості на момент подання даного позову.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом із тим, під час розгляду справи відповідач здійснив часткове погашення заборгованості в розмірі 25000,00 грн що підтверджується платіжними дорученнями №5311 від 26 червня 2017 року та №3427 від 26 червня 2017 року (Том 1, а. с. 43-44).

Пунктом 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на зазначене місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку про стягнення 370500,00 грн основного боргу та припинення провадження в частині стягнення 25000,00 грн. основного боргу у зв'язку із відсутністю предмету спору.

В силу частини 2 статті 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно зі статею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.4 Контракту, за порушення Покупцем строків оплати товару відповідно до п.п. 2.3. та 4.1. цього Контракту, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення та штраф в розмір: 7 відсотків загальної ціни товару.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Контракту, позивач здійснив нарахування відповідачу пені в сумі 42887,36 грн, інфляційних втрат у розмірі 19318,35 грн та 3% річних у сумі 4713,49 грн за період з 07 січня 2017 року по 31 травня 2017 року, а також 7% штрафу в розмірі 27685,00 грн.

Проаналізувавши розрахунки вищевказаних сум, колегія суддів встановила, що останній є арифметично вірними, здійсненні згідно вимог законодавства, а відтак, позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апелянта щодо неможливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки судом вже стягнуто суму штрафних санкцій є безпідставними, оскільки згідно пункту 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у справі № 922/1926/17 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 ГПК України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33 ,44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у справі № 922/1926/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2017 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя П.В.Тихий

Суддя Р.А.Гетьман