РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017Справа №910/15342/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»
доПриватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»
простягнення страхового відшкодування у розмірі 13 716,52 грн.
Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача:не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» страхового відшкодування у розмірі 13 716,52 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №2114/14-Тз/ЗП114 від 19.09.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 13 716,52 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.08.2016 р. суддею Цюкало Ю.В. порушено провадження у справі №910/15342/16 та призначено її до розгляду на 28.09.2016 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 28.09.2016 р. та від 19.10.2016 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 19.10.216 р. та 09.11.2016 р. відповідно.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 09.11.2016 р. на підставі ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справі №910/15342/16 призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція Судових Експертиз». Провадження у справі №910/15342/16 зупинено до проведення Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція Судових Експертиз» судової експертизи та отримання висновку експерта.

Відповідно до супровідного листа, у зв'язку із призначенням судової експертизи, матеріали справи №910/15342/16 у відповідності до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України направлені до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція Судових Експертиз».

22.05.2017 р. до господарського суду міста Києва надійшов лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція Судових Експертиз» №ГСМК-091116 від 19.05.2017 р. про необхідність здійснення попередньої оплати вартості судової експертизи разом із оригіналом рахунку №СФ-0000051 від 19.05.2017 р.

09.06.2017 р. господарським судом міста Києва на адресу Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» надіслано оригінал рахунку №СФ-0000051 від 19.05.2017 р. для здійснення останнім попередньої оплати експертизи призначеної ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2016 р.

05.07.2017 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція Судових Експертиз» супровідним листом №ГСМК-091116С від 05.07.2017 р. через відділ діловодства суду були повернуті матеріали справи №910/15342/16 без висновку судової експертизи, у зв'язку з тим, що оплата вартості судової експертизи не була здійснена стороною, на яку такий обов'язок покладено згідно ухвали суду від 09.11.2016 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 05.07.2017 р. у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Цюкала Ю.В. було призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15342/16, за результатом проведення якого справу №910/15342/16 передано для розгляду судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.08.2017 р. суддею Демидовим В.О. прийнято справу №910/15342/16 до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 17.08.2017 р.

В судовому засіданні 17.08.2017 р., судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 05.09.2017 р.

Судове засідання призначене на 05.09.2017 р. не відбулось, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О.

Враховуючи те, що суддя Демидов В.О. вийшов з лікарняного, судом відповідно до ухвали від 06.09.2017 р. справу №91015342/16 призначено до розгляду на 21.09.2017 р.

21.09.2017 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано письмові пояснення по справі.

Представник позивача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 21.09.2017 р. не з'явився, проте 21.09.2017 р. через загальний відділ суду подав клопотання, відповідно до змісту якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 21.09.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

19.09.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокар-777» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №2114/14-Тз/ЗП114 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження зокрема, транспортного засобу «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «МАН» д.н.р. НОМЕР_4.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство «КБ «Глобус».

Строк дії договору страхування - з 20.09.2014 по 19.08.2015.

16.09.2015 о 23 год. 00 хв. водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «КАМАЗ 53212», д.н.з. НОМЕР_2 з причепом ГКБ 8350 д.н.з. НОМЕР_5, по а/д Р-06 Ульянівка-Миколаїв в с. Ракеве по вул. Кольчака, 93, проявив неуважність до правильності кріплення тенту, який від'єднавшись опинився на смузі зустрічного руху та в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілями «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1 та «МАН» д.н.р. НОМЕР_4, які рухались в зустрічному напрямку під керуванням водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобілі «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1 та «МАН» д.н.р. НОМЕР_4, було пошкоджено.

Згідно з постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.10.2015 у справі №487/7818/15-П (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява про настання страхового випадку по договору страхування від 18.09.2015, відповідно до якого страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 16.09.2015, та просив виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до звіту №4201/4 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 28.09.2015 та звіту №4200/4 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26.09.2015, складених оцінювачем ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_6 від 05.04.2008, Свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів НОМЕР_7 від 15.09.2014), вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 16 023,70 грн., а вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «МАН» д.н.р. НОМЕР_4, внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 21 624,68 грн.

Відповідно до страхового акту №2114/14-Тз/ЗП114-10 від 03.11.2015 та страхового акту №2114/14-Тз/ЗП114-9-1 від 09.10.2015 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «МАН» д.н.р. НОМЕР_4, в розмірі 15 319,17 грн. та транспортного засобу «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 12 193,74 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхових актів №2114/14-Тз/ЗП114-10 від 03.11.2015 та №2114/14-Тз/ЗП114-9-1 від 09.10.2015 була здійснена виплата страхового відшкодування у загальному розмірі 27 512,91 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2906 від 04.11.2015 на суму 15 319,17 грн. та №285 від 12.10.2015 на суму 12 193,74 грн.

Зважаючи на те, що відповідачем відшкодування розміру збитків було здійснено частково, а саме у розмірі 13 286,40 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» страхове відшкодування у розмірі 13 716,51 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобілів «МАН» д.н.р. НОМЕР_4 та «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1 становить 15 319,17 грн. та 12 193,74 грн., що вбачається зі страхових актів №2114/14-Тз/ЗП114-10 від 03.11.2015 та №2114/14-Тз/ЗП114-9-1 від 09.10.2015, в яких позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 15 319,17 грн. та 12 193,74 грн.

Вказані суми відновлювального ремонту автомобілів марки «МАН» д.н.р. НОМЕР_4 та «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1, були виплачені позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями №2906 від 04.11.2015 на суму 15 319,17 грн. та №285 від 12.10.2015 на суму 12 193,74 грн., на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку по договору страхування від 18.09.2015.

Вина особи ОСОБА_1, який керував «КАМАЗ 53212», д.н.з. НОМЕР_2, встановлена постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.10.2015 у справі №487/7818/15-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/7893913, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «КАМАЗ 53212», д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АІ/7893913 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 510,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 13 716,51 грн. (27 512,91 грн. -13 286,40 грн. - 510,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 13 716,51 грн.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №23/279 від 28.08.2012 р., №910/17223/13 від 04.11.2014 р. та інших.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, код 24745673) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, код 33908322) суму страхового відшкодування у розмірі 13 716 (тринадцять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 51 коп. та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 26.09.2017 р.

Суддя В.О. Демидов