КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 925/493/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

позивач: не з'явився

від позивача: Кузнецов Є.В. - довіреність б/н від 01.02.2017р.

від відповідача: Грушевий Ю.В. - довіреність б/н 14.032017р.

Ресенчук М.В. (сільській голова) - витяг з протоколу № 14 від 25.10.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.05.2017р.

у справі № 925/493/17 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Сердюківської сільської ради

про визнання права оренди земельної ділянки

В судовому засіданні 20.09.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017р. Фізичної особою - підприємцем ОСОБА_5 заявлено позов до Сердюківської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання за позивачем права оренди земельної ділянки площею 4,1682 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за цільовим призначенням - для рибогосподарських потреб на строк до 08 лютого 2022 року.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.05.2017р. у справі №925/493/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

На думку апелянта, висновки суду не відповідають дійсним обставинам та фактичним відносинам, що склалися між позивачем та відповідачем у зв'язку з укладанням договору оренди землі від 07.03.2007р. та додаткової угоди від 17.01.2012р.

Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні вимог позивача, не залучив Державного реєстратора Виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області для надання пояснень щодо розбіжностей в кадастрових номерах спірної земельної ділянки та не врахував правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017р. у справі №6-2777цс16.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 19.06.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 22.06.2017р., у зв'язку з участю судді Іоннікової І.А. у тренінгу, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017р. колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.07.2017р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст. 69 ГПК України строк розгляду спору продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, на 28.08.2017р.

28.08.2017р. розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Скрипки І.М. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017р. колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.09.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.09.2017р. підтримав апеляційну скаргу позивача з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.09.2017р. заперечували проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити з підстав, викладених у відзиві.

Позивач у судове засідання апеляційної інстанції 20.09.2017р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини його неявки суду не відомі.

Оскільки його явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача за наявними у справі матеріалами, враховуючи також участь, його представника в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2007 року між Сердюківською сільською радою (далі - Орендодавець, відповідач по справі) в особі сільського голови Лопатко Валентини Дмитрівни та приватним підприємцем ОСОБА_5 (далі - Орендар, позивач по справі) було укладено договір оренди землі (а.с. 9-11), за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку із земель водного фонду, яка знаходиться в межах населеного пункту Сердюківської сільської ради ( п. 1 договору).

Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,2 га, в тому числі, 4,2 га - із земель водного фонду зайнятих водним об'єктом - ставком разом із перепускною гідроспорудою.

Договір укладено на 5 років, після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 договору).

Договір зареєстрований у Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.03.2007 за № 10.

17 січня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду ( а.с. 14) про поновлення терміну дії договору оренди землі від 07.03.2007, відповідно до умов якої сторони погодили, що цей додатковий договір діє з моменту його підписання та державної реєстрації до 14 березня 2017 року.

На підставі вказаної додаткової угоди за позивачем лише 08.02.2017 було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 4,1682 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Листом - повідомленням від 07.04.2017 № 02-42/73 відповідач повідомив позивача про закінчення строку дії договору оренди землі та вимагав повернути орендовану земельну ділянку площею 4,1682 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Вказаний лист - повідомлення згідно з даними офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, був вручений позивачу 13.04.2017.

В даному листі сільський голова Сердюківської сільської ради одночасно вказує про земельну ділянку площею 4,2 га та 4,1682 га. Ці розбіжності внесенням змін до договору оренди землі між сторонами не усунуто.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевим господарським судом було встановлено, що строк дії додаткової угоди від 17.01.2012р. між сторонами закінчився 14.03.2017р. та відповідно до її умов сторони домовлялися про один п'ятирічний термін поновлення договору оренди землі, який сплив 14.03.2017р.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Підстави набуття права на землю передбачені статтею 116 Земельного кодексу України. У цій статті врегульовані відносини щодо набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Згідно наведеної статті громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 1 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

В силу ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Зазначена норма Земельного кодексу України кореспондується з вимогами ч. 3 ст. 16 Закону України „Про оренду землі", відповідно до якої необхідною передумовою укладення договору оренди землі визначено згоду органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що зміст договору оренди землі від 07.03.2007 із додатковою угодою від 17.01.2012 не відповідає зареєстрованому на їх підставі речовому праву. Це випливає з того, що Витяг із державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.02.2013 (а.с. 12) та Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.02.2017 (а.с. 15) містять вказівку на площу земельної ділянки 4,1682 га (а не 4,2 як по договору), а її кадастровий номер вказано як НОМЕР_1 та НОМЕР_1.

На підставі вищевикладеного судом встановлено невідповідність кадастрових номерів в договорі оренди земельної ділянки та у додатковій угоді.

Твердження апелянта про виправлення описки та коригування інформації в Державному реєстрі після винесення місцевим господарським судом оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, з огляду на положення ст. 101 ГПК України, відповідно до якої додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В порушення цього позивачем не надано обґрунтування неможливості подання зазначених відомостей суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що договір оренди земельної ділянки від 07.03.2007р. був продовжений додатковою угодою від 17.01.2012р. на 5-ти річний термін, який почав свій перебіг з моменту його державної реєстрації, а вказана у п. 1 угоди дата 14.03.2017р. стосується лише дії самої додаткової угоди, є помилковими та не відповідають чинному законодавству, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, як і договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо договір був зареєстрований, то й зміни до нього підлягають державній реєстрації. Однак, на момент подачі позову, вказану додаткову угоду позивачем не було зареєстровано у встановленому законом порядку. При цьому необізнаність позивача, як він зазначає у своїх доводах, щодо необхідності державної реєстрації додаткової угоди не узгоджується з матеріалами справи, оскільки в ній чітко зазначено про необхідність її державної реєстрації, а несвоєчасна реєстрація позивачем вказаної додаткової угоди не змінює строку її дії, визначеного п. 1 додаткової угоди.

Вказана додаткова угода не є окремим договором і не може мати окремого строку дії, який на думку скаржника відрізняється від строку дії основного договору, а лише частково змінює та доповнює основний договір оренди.

Посилання апелянта на позицію Верховного Суду України у справі №6-277це16 є недоречним, оскільки справи не є тотожними, в даній справі додатковою угодою встановлено чітку дату закінчення оренди - 14.03.2017р., а не абстрактний строк 5 років.

Твердження апелянта про необхідність залучення до участі в апеляційному розгляді справи Державного реєстратора Виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопи Б.А. та зобов'язання надати пояснення, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, з підстав їх необґрунтованості.

Оскільки строк дії договору між сторонами закінчився 14.03.2017р., позивач до закінчення його дії у визнаний договором строк та згідно чинного законодавства не звертався до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду та не повідомив про намір продовжити термін дії договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визначення за позивачем права оренди спірної земельної ділянки.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.05.2017р. у справі № 925/493/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 30.05.2017р. у справі №925/493/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/493/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров