ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017р. Справа № 917/1322/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР - Агроторг", 36011, м. Полтава, вул. Пушкіна,42, офіс 106

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір"я молокопродукт", 37300, Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану,82, офіс 23

про стягнення 1 335 419,86 грн. заборгованості за договором від 31.03.2016 року № 31/03/16-1

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. б/н від 04.09.2017 року

від відповідача: відсутні

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІР - Агроторг" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір"я молокопродукт" про стягнення 1 335 419,86 грн. заборгованості за договором поставки товарів № 31/03/16-1 від 31.03.2016 року.

Суд ухвалою від 09.08.2017 року порушив провадження у справі №917/1322/17 та призначив її до розгляду у судовому засіданні на 05.09.2017 року.

05.09.2017 року від позивача до суду надійшов лист. В поданому листі позивач повідомляє суд про відсутність судових рішень чи судових проваджень щодо спірних правовідносин чи питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами. До листа позивач додав копію виписки з ЄДР, копію довіреності та копію акта звірки взаєморозрахунків (арк. с. 22-25).

Крім того від позивача до суду 05.09.2017 року надійшов супровідний лист з копією статуту (арк. с. 30-45).

В судовому засіданні 05.09.2017 року суд розпочав слухання справи по суті.

В зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання 05.09.2017 року суд відклав розгляд справи на 19.09.2017 року.

Відповідач в судове засідання 19.09.2017 року не з'явився, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимоги п. 4 ухвали суду від 09.08.2017 року про порушення провадження у справі та п.3 ухвали суду від 05.09.2017 року не виконав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд двічі повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 19.09.2017 року підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 19.09.2017 року суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення та повідомив дату складення повного тексту рішення згідно статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

31.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогір"я молокопродукт" (відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІР - Агроторг" (позивач, постачальник) було укладено договір поставки №31/03/16-1 (арк. с.8-11).

Умовами договору поставки №31/03/16-1 від 31.03.2016 року сторони узгодили наступне:

- постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передавати у власність покупцю жир тваринний (надалі за текстом - товар), а покупець зобов'язався приймати товар та здійснювати його оплату на умовах цього договору (п. 1.1. договору);

- кількість, асортимент, найменування, ціна та загальна вартість відповідної партії товару обумовлюються у видаткових накладних, що мають силу специфікації і є невід'ємною частиною цього договору.(1.2. договору);

- датою поставки товару є дата, що зазначається покупцем у видатковій накладній при отриманні товару. Право власності на товар, а також всі ризики випадкової загибелі, пошкодження товару переходять до покупця, з моменту фактичного отримання покупцем товару в місці поставки та підписання уповноваженим представником покупця видаткових накладних. (п. 2.3. договору);

- покупець здійснює оплату вартості товару за ціною вказаною у видатковій накладній (п. 3.1. договору);

- оплата товару здійснюється покупцем на підставі видаткової накладної, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з дня отримання покупцем товару (п.3.3. договору);

- цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017 року (п. 6.1. договору).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що ним на виконання умов договору поставки 07.11.2016 року було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 335 419,86 грн., що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними №Иа-00000259 від 07.11.2016 року на суму 542 159,86 грн. та №Иа-00000258 від 07.11.2016 року на суму 793 260,00 грн. (арк. с. 12-13).

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором товару не здійснив і за ним рахується заборгованість в сумі 1 335 419,86 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 335 419,86 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору поставки №31/03/16-1 від 31.03.2016 року.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що видатковими накладними №Иа-00000259 від 07.11.2016 року та №Иа-00000258 від 07.11.2016 року (арк. с. 12-13) підписаними сторонами, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 1 335 419,86 грн.

Крім того, заборгованість в сумі 1 335 419,86 грн. підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків за період з 31.03.2016 року по 29.08.2017 року (арк. с. 25).

Вказаний вище акт звірки відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України приймаються до уваги судом не лише в якості доказу проведення та відображення сторонами певних господарських операцій, а й доказом на підтвердження наявності у відповідача боргу в означеній сумі. Дані, що відображені в даному акті звірки не спростовані відповідачем належними доказами.

При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що акт звірки бухгалтерів за своєю правовою природою є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Між тим, акт звірки має складатись виключно на підставі даних бухгалтерського обліку і первинних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки не виконав і на момент розгляду справи за ним рахується заборгованість в сумі 1 335 419,86 грн.

Отже, відповідач, підписавши договір поставки №31/03/16-1 від 31.03.2016 року, видаткові накладні, взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір"я молокопродукт" (37300, Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану,82, офіс 23, ідентифікаційний код 33707592) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР - Агроторг" (36011, м. Полтава, вул. Пушкіна,42, офіс 106, ідентифікаційний код 40163927) 1 335 419,86 грн. основного боргу, 20 031,30 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.09.2017 р.

Суддя Тимощенко О.М.