КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа№ 910/8903/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Титикало Р.С. - довіреність б/н від 23.05.2017р.

від відповідача 1: не з'явились

від відповідача 2: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейцер" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2017р.

у справі № 910/8903/16 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейцер"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Санган"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Акваполіс РМ"

про визнання договорів недійсними та визнання права власності

В судовому засіданні 25.09.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Крейцер" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санган" (надалі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Акваполіс РМ" (надалі - відповідач-2) (з урахуванням заяви про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду) про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частки в праві спільної часткової власності димової труби від 25.03.2016 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстрованим за № 133, укладений між ТОВ «Санган» та ТОВ «Акваполіс»;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частки в праві спільної часткової власності димової труби від 29.03.2016 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстрованим за № 146, укладений між ТОВ «Санган» та ТОВ «Акваполіс»;

- визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейцер" на димову трубу (літ. LI) загальною площею 12, 6 кв. м., що є приналежністю головної речі - приміщення №3, площею 339,4 кв.м., на першому поверсі нежитлового будинку №88, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, та належить на праві власності ТОВ «Крейцер».

Позовні вимоги мотивовані тим, що димова труба, яка є приналежністю нежилого будинку, власником якого є позивач, вибула з володіння позивача проти його волі шляхом укладення між відповідачем-1 та відповідачем-2 недійсних правочинів, стороною у яких не є позивач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2017р. у справі №910/8903/16 у задоволенні позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позову, а саме:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки в праві спільної часткової власності димової труби від 25.03.2016 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстрованим за № 133, укладений між ТОВ «Санган» та ТОВ «Акваполіс».

- визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки в праві спільної часткової власності димової труби від 29.03.2016 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстрованим за № 146, укладений між ТОВ «Санган» та ТОВ «Акваполіс».

- визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейцер" на 19/100 часток в праві власності на димову трубу (літ. LI) загальною площею 12, 6 кв. м., що є приналежністю головної речі - нежитлового будинку (літ. LI), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, буд 88.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неправильною оцінкою доказів та обставин справи.

Апелянт вважає, що відповідач-1 не мав права реєструвати за собою право власності на приналежну річ (трубу) і відповідно продавати її відповідачу-2 за окремими договорами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 05.07.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст. 69 ГПК України строк розгляду спору продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 25.09.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.09.2017р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняте нове про часткове задоволення позову.

Представники відповідача 1 та 2 в судове засідання апеляційної інстанції 25.09.2017р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, причини їх неявки суду не відомі. Оскільки їх явка обов'язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасника апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 25.03.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Санган", яке виступило у якості покупця та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акваполіс РМ", яке виступило у якості продавця, було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки в праві спільної часткової власності димової труби, що посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстрованим за № 133 (надалі - договір №133), у відповідності до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність 1/2 частку в праві спільної часткової власності димової труби (літ. 1Л) загальною площею 12,6 кв. м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Червоноткацька, будинок № 88 (п. 1.1. договору №133)

29.03.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Санган", яке виступило у якості покупця та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акваполіс РМ", яке виступило у якості продавця, було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки в праві спільної часткової власності димової труби, що посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстрованим за № 146 (надалі - договір №146), у відповідності до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність 1/2 частку в праві спільної часткової власності димової труби (літера 1Л) загальною площею 12,6 кв. м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Червоноткацька, будинок № 88 (п. 1.1. договору №146)

Між тим позивач вказує на той факт, що він набув право власності на 19/100 (дев'ятнадцять сотих) часток в праві власності від нежилого будинку (літ. 1Л), загальною площею 6381,10 кв. м. що розташований за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 88, на підставі договору купівлі продажу частки нежилого будинку від 26.06.2015 р., укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКТИВ БІЗНЕС-ПЛЮС", посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тренчук, Н.О., зареєстрованого в Реєстрі за № 299.

Також на підставі договору про поділ нежилого будинку від 26.06.2015 р., укладеного між позивачем та відповідачем-2, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тренчук Н.О., зареєстрованого в Реєстрі за №308, сторони розподілили майно, яке було об'єктом спільної часткової власності та складалось із нежилого будинку (літера 1Л), загальною площею 6381,10 кв. м, що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Червоноткацька, будинок № 88. За умовами договору, у власність позивача перейшов нежилий будинок загальною площею 1226,0 кв. м, що складається з наступних приміщень:

перший поверх: група приміщень 1 - приміщення № 1 площею 414,9 кв. м, приміщення № 2 площею 8,9 кв. м, частина приміщення № 3 площею 339,4 кв. м;

група приміщень 11 - № 1 тамбур площею 3,3 кв. м, № 2 коридор зі сход, площею 41,1 кв. м, № 3 основне площею 44,1 кв. м, № 4 основне площею 38,2 кв. м, № 5 тамбур площею 1,8 кв. м, № 6 вбиральня площею 1,0 кв. м, № 7 вбиральня площею 2,6 кв. м, № 8 підсобне площею 7,9 кв. м.

другий поверх: група приміщень 12 - № 1 сходова клітина - 14.3 кв. м, № 2 коридор - 6.0 кв. м, № 3 основне - 49,0 кв. м, № 4 душова - 9,1 кв. м, № 5 коридор - 47,4 кв. м, № 6 підсобне - 3,4 кв. м, № 7 коридор - 2,8 кв. м, № 8 підсобне - 3,4 кв. м, № 9 вмивальник - 2,0 кв. м, № 10 вбиральня - 1,3 кв. м.

група приміщень 8 - частина приміщення № 1 галерея-перехід площею 45,8 кв. м.

третій поверх: група приміщень 13 - № 1 сходова клітина - 14,1 кв. м, № 2 коридор - 10,4 кв. м, № 3 основне - 16,6 кв. м, № 4 коридор - 32,2 кв. м, № 5 підсобне - 14,7 кв. м, № 6 - вмивальник 2,0 кв. м, № 7 вбиральня - 1,2 кв. м, № 8 основне - 16,1 кв. м, № 9 основне 16,6 кв. м, № 10 основне - 14,4 кв. м.

В обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсними договорів №133 та №146 позивач вказує на те, що спірна димова труба розташована на території, прилеглій до частини нежилого будинку, який належить саме позивачу, і саме від цієї частини нежилого будинку - приміщення № 3, площею 339,4 кв. м (на першому поверсі) - до димової труби проходить димовий канал та що він, купуючи частину нежилого будинку (літера 1Л), загальною площею 6381,10 кв. м, мав намір використовувати дану димову трубу - встановити технологічну лінію з виготовлення та опіку промислових керамічних виробів.

Позивач зазначає, що димова труба безпосередньо призначена для обслуговування нежилого будинку та пов'язана з нею спільним призначенням, а отже, димова труба входить як прибудова до складу об'єкту нерухомого майна - нежилого будинку та є його приналежністю, а відтак - укладені між відповідачем-1 та відповідачем-2 договори № 133 та №146 суперечать ст. 186 Цивільного кодексу України, та призвели до вибуття з володіння позивача димової труби не з його волі.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України)підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

У відповідності до ч.1 ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Головною визнається та річ, яка сама по собі задовольняє повну потребу особи в її господарській чи побутовій діяльності, а приналежністю вважається та річ, яка робить користування головною річчю більш зручним або ефективним і при цьому самостійно задовольняти потребу особи не може.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- Чи є димова труба (літера 1Л) загальною площею 12,6 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 88 приналежністю головної речі - приміщення № 3, площею 339,4 кв. м. на першому поверсі нежилого будинку . Київ, вул. Червоноткацька, 88 та належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Крейцер"?

- Чи є димова труба (літера 1Л) загальною площею 12,6 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 88 приналежністю головної речі - нежитлового будинку (літ. LI). що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 88, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Акваполіс РМ"?

- Чи є димова труба (літера 1Л) загальною площею 12,6 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 88 самостійною окремою річчю?

Як вбачається з висновку експерта № 12654/16-42 від 02.03.2017р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у даній справі, встановити згідно даних візуально-інструментального обстеження, чи є димова труба (літера L1) загальною площею 12,6 кв. м., що розташована за адресою: м.Київ, вул. Червоноткацька, 88, головною річчю або приналежністю, не вбачається можливим у зв'язку з відсутністю ознак використання труби за призначенням - відведення продуктів горіння; відсутністю доступу до приміщення труби площею 12,6 кв.м.; відсутністю ознак використання приміщення №3, площею 339,4 кв. м. та частини приміщення №5, площею 302,6 кв.м. за призначенням - виробництво хлор окису міді.

Встановити, чи є димова труба (літ. L1), загальною площею 12,6 кв. м., що розташована за адресою: м.Київ, вул. Червоноткацька, 88, приналежністю головної речі - приміщення № 3, площею 339,4 кв. м. на першому поверсі нежилого будинку 88, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, та належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Крейцер" не вбачається можливим, оскільки проектну документацію на будівництво нежитлового будинку по вказаній адресі та димової труби (літ. L1) за вказаною адресою, в повному обсязі не отримано.

Згідно ч.5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Водночас, частиною 2 ст. 186 ЦК України встановлено, що приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 316, 328 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом встановлено, що 18 травня 2006р. між Відкритим акціонерним товариством "Радикал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акваполіс РМ" було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, відповідно до якого відповідач-2 набув право власності на майно - нежилий будинок літера 1Л загальною площею 6 381, 10 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 88.

У відповідності до акту приймання-передачі від 18 травня 2006р., який складено на підставі вищезазначеного договору, відповідачу-2 була передана димова труба, що є приналежною річчю до нежитлового будинку літера 1Л загальною площею 6 381,10 кв.м., право власності на яку не зареєстровано.

Підставою виникнення у відповідача-2 права власності на димову трубу був зазначений вище акт прийому передачі нерухомого майна, що не заперечується сторонами у справі.

Як вбачається з висновку експерта № 12654/16-42 від 02.03.2017р. у даній справі, згідно наданих документальних даних димова труба (літ. L1) загальною площею 12,6 кв. м., що розташована за адресою: м.Київ, вул. Червоноткацька, 88, є приналежністю нежитлового будинку (літ. L1), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Червоноткацька, 88 та не є самостійною окремою річчю.

Таким чином димова труба приналежна до будинку (літера 1Л) загальною площею 6381,10 в цілому, а доказів на підтвердження того факту, що димова труба є приналежною річчю по відношенню до частини нежилого будинку - приміщення № 3, площею 339,4 кв.м (на першому поверсі), що перебуває у власності позивача, останнім не надано, а матеріали справи не містять.

Окрім того, виходячи зі змісту договору про поділ нежилого будинку від 26.06.2015р., укладеного між позивачем та відповідачем-2, сторонами було узгоджено частки власності у нежитловому будинку (літ. LI) та факту передачі димової труби позивачу у даному договорі не передбачено.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на викладене, доводи апелянта про суперечність укладених між відповідачами договорів купівлі-продажу димової труби положенням ст.186 ЦК України, що призвело до вибуття з володіння позивача димової труби не з його волі, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Оскільки позивачем у встановленому законом порядку не оскаржено правомірність набуття відповідачем-2 права власності на димову трубу та державну реєстрацію речових прав останнього на спірне майно, подальший продаж відповідачу-1 належного відповідачеві-2 майна (димова труба) не суперечить нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим доводи апелянта про визнання недійсними договорів купівлі-продажу 1/2 частини димової труби від 25.03.2016р. та від 29.03.2016р., посвідчених Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстрованих за № 133 та №146 відповідно, укладених між ТОВ «Санган» та ТОВ «Акваполіс», колегія суддів відхиляє з підстав необґрунтованості.

За змістом положень ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З урахуванням вищезазначеного та приймаючи до уваги те, що позивачем не спростовано правомірність набуття відповідачем-2 права власності на димову трубу, що є приналежною річчю до нежитлового будинку за адресою: вул. Червоноткацька, 88 (літера 1Л) в м. Києві, загальною площею 6381,10 кв. м. та з урахуванням недоведеності факту належності димової труби до приміщення № 3, площею 339,4 кв. м, що належить позивачу, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, про визнання за позивачем права власності на димову трубу (літ. LI) загальною площею 12, 6 кв. м., що є приналежністю головної речі - приміщення №3, площею 339,4 кв.м., на першому поверсі нежитлового будинку №88, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, та належить на праві власності ТОВ «Крейцер».

За обставин, викладених вище, відсутні підстави і для визнання за позивачем права власності на 19/100 часток димової труби.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права у зв'язку з відхиленням його клопотання про відкладення розгляду справи та позбавлення можливості надати пояснення щодо висновків експертизи, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки представник позивача не був позбавлений можливості долучити до матеріалів справи письмові пояснення з обґрунтуванням своєї позиції у справі з урахуванням висновків експерта.

Враховуючи те, що судом першої інстанції, крім іншого, правильно зазначено встановлені обставини справи та законодавство, яким вірно керувався суд при прийнятті оскаржуваного рішення, доводи апелянта щодо скасування рішення суду є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейцер" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2017р. у справі №910/8903/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2017р. у справі №910/8903/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8903/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко