11 вересня 2017 року м. Київ
судді Верховного Суду України Кривенди Олега Вікторовича щодо ухвали Верховного Суду України від 11 вересня 2017 року у справі № А-40/250-03 за позовом ТОВ «Харківський завод «Полімерконтейнер» до Східної регіональної митниці та відділення державного казначейства у м. Харкові про визнання недійсним акта ненормативного характеру та стягнення 42 821 грн 38 коп.
Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 24 листопада 2016 року у справі «ТОВ «Полімерконтейнер» проти України» (заява № 23620/05) встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини з огляду на те, що органи митної служби неодноразово присвоювали невірний код імпортованому в Україну заявником товару, що призводило до значного збільшення ставки ввізного мита, незважаючи на наявність низки судових рішень щодо правильності коду товару. Відтак, Суд зазначив, що мало місце втручання у мирне володіння майном ТОВ «Полімерконтейнер».

Рішення Суду у справі «ТОВ «Полімерконтейнер» проти України» (заява № 23620/05) набуло статусу остаточного 24 лютого 2017 року.

15 травня 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ТОВ «Харківський завод «Полімерконтейнер» у порядку статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), статті 11119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 грудня 2003 року у справі № А-40/250-03 з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.

У заяві про перегляд зазначеної постанови Вищого господарського суду України ТОВ «Харківський завод «Полімерконтейнер» ставило питання про її скасування в частині, що стосується окремої ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 9 жовтня 2003 року та прийняття нової окремої ухвали.

Ухвалою Верховного Суду України від 16 червня 2017 року в порядку, встановленому ГПК України, справу № А-40/250-03 допущено до провадження Верховного Суду України.

Після вчинення підготовчих дій справу було призначено до розгляду на спільному засіданні всіх судових палат Верховного Суду України.

Розглянувши 11 вересня 2017 року зазначену справу, Верховний Суд України припинив провадження в порядку господарського судочинства з перегляду Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 грудня 2003 року. Заяву ТОВ «Харківський завод «Полімерконтейнер» про перегляд Верховним Судом України зазначеної постанови Вищого господарського суду України передано на розгляд Верховного Суду України в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, вважаю за необхідне зазначити таке.

Усі процесуальні кодекси України містять норми, які регламентують перегляд Верховним Судом України судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. Для справ будь-якої юрисдикції, судові рішення в яких переглядаються з цієї підстави, встановлений однаковий порядок розгляду.

Так, статті: 241 КАС, 360-2 ЦПК, 111-23 ГПК, 453 КПК встановлюють, що справи про перегляд Верховним Судом України судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, розглядаються на спільному засіданні всіх судових палат Верховного Суду України.

Саме таким складом суду і розглядалася 11 вересня 2017 року справа за позовом ТОВ «Харківський завод «Полімерконтейнер» до Східної регіональної митниці та відділення державного казначейства у м. Харкові про визнання недійсним акта ненормативного характеру та стягнення 42 821 грн 38 коп.

На мою думку, у Верховного Суду України не було підстав для припинення провадження про перегляд судового рішення у справі в порядку господарського судочинства та передачі справи на розгляд в порядку адміністративного судочинства. Верховний Суд України розглядав справу повноважним складом суду і мав прийняти рішення по суті поданої заяви, застосувавши відповідні норми матеріального і процесуального права, а не припиняти провадження про перегляд лише з метою передати справу для розгляду цьому ж складу суду тільки в іншому провадженні.

Суддя Верховного Суду України О.В. Кривенда