РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2017Справа №910/3304/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПЕЙРОН"

до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

про визнання права власності на грошові кошти та стягнення 17 137,25 доларів США, що становить 463 434,70 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Шахрай О.А. - за довіреністю №010-01/4995 від 14.06.2012 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АПЕЙРОН" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання права власності на грошові кошти та стягнення 17 137,25 доларів США, що становить 463 434,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим позивачем у заяві на переведення грошових коштів №20/02 від 20.06.2016 року зазначено не належного отримувача, а саме Товариство з додатковою відповідальністю «ЖЛ» та в розділі призначення платежу зазначений не вірний контракт, а саме контракт № 555 від 11.04.2005 р., що був укладений між Позивачем та ТДВ «ЖЛ» та за яким з листопада 2015 року поставки не здійснюються, а відповідачем виконано дане платіжне доручення.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов та:

1) Визнати право власності ТОВ "АПЕЙРОН" на грошові кошти в сумі 17 137,25 доларів США, що були перераховані ТОВ "АПЕЙРОН" на рахунок №74, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" на підставі заяви на перерахування грошових коштів № 20/02 від 20.06.2016 р.

2) Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Апейрон» грошові кошти, у сумі 17 137,25 доларів США, та 8 551,53 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017 року порушено провадження у справі № 910/3304/17 та призначено її розгляд на 11.04.2017 року.

В судовому засіданні 11.04.2017 року оголошено перерву до 25.04.2017 року.

В судовому засіданні 25.04.2017 року оголошено перерву до 03.05.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2017 року зупинено провадження у справі №910/3304/17 до вирішення по суті справи №806/5231/15 та набрання законної сили рішення суду (ухвали, постанови) у даній справі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.05.2017 року у справі №910/3304/17 скасовано та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2017 року поновлено провадження у справі та призначено її розгляд на 30.08.2017 року.

В судове засідання 30.08.2017 року представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30.08.2017 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 30.08.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання умов контракту №1, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дм «Житомирські ласощі» (далі по тексту - постачальник, ТОВ «Торговий дм «Житомирські ласощі») та Товариства з обмеженою відповідальністю "АПЕЙРОН" (далі по тексту - позивач, ТОВ «АПЕЙРОН»),з метою здійснення попередньої оплати товару (солодощі) на підставі рахунку-фактури від 14.06.2016р., ТОВ «АПЕЙРОН» 20.06.2016 року відповідно до заяви на переведення грошових коштів №20/02 здійснено перерахування 17 137,25 доларів США.

В позовній заяві позивач звертає увагу на те, що ним (позивачем) виявлено, що у заяві на переведення грошових коштів №20/02 від 20.06.2016 року зазначено не належного отримувача, а саме Товариство з додатковою відповідальністю «ЖЛ» (далі по тексту - ТДВ «ЖЛ») та в розділі призначення платежу зазначений не вірний контракт, а саме контракт №555 від 11.04.2005p., що був укладений між Позивачем та ТДВ «ЖЛ» та за яким з листопада 2015 року поставки не здійснюються. Враховуючи вказані помилки в заяві на перерахування грошових коштів сума в розмірі 17 137,25 доларів США була зарахована не належному отримувачу на рахунок останнього, відкритий в Філії Публічного акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИМ ЕКСПОРТНО- ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в м. Житомир. Позивачем виявлено помилку лише 23.06.2016 р. та повідомлено банк, але платіж вже було відправлено.

На підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.11.2015 року по справі №819/3419/15 записи про державну реєстрацію ТДВ «ЖП» (код ЄДПРОУ 37546647) скасовано та видалено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань

Позивач акцентує увагу про помилковість перерахування грошових коштів та про те, що ТДВ «ЖЛ», на рахунок якого зараховано грошові кошти, жодних прав на них не має, а, отже, грошові кошти є власністю ТОВ «Апейрон» та право власності на вказану суму грошових коштів є беззаперечним.

24.06.2016 року Позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (далі по тексту - відповідач, ПАТ «Укрексімбанк», БАНК, АТ «Укрексімбанк») з листом вих. №24/06/11 про повернення 17 137,25 доларів США позивачу

Листом від 07.07.2016 року вих.. № 017/00/2947 відповідач повідомив позивача про те, грошові кошти, перераховані на підставі заяви про перерахування №20/02 від 20.06.2016 р., були зараховано на рахунок №6574 ТДВ «ЖП» (код ЄДПРОУ 37546647), відкритий в Житомирській філії AT «Укрексімбанк», а також проінформовано, що кошти, зараховані на рахунки юридичної особи можуть бути повернуті лише за дорученням такої юридичної і особи, а також те, що Банк повідомив отримувача про запит відправника.

14.07.2011 року листом №14/07/11 позивач повторно звернувся до відповідача, пояснивши, що на офіційний запит Міністерство юстиції України повідомило, що ТДВ «ЖП» в Україні не зареєстровано. А тому, з огляду на вказані обставини, твердження про можливість повернення вказаних грошових коштів лише за дорученням юридичної особи-отримувача апріорі не здійсненні, оскільки юридичної особи-отримувача не існує, відсутні й особи, що можуть розпоряджатися вказаним рахунком.

Листом від 12.08.2016 року вих. №204-00/3527 відповідач повідомив позивача про те, що: закриття рахунків юридичної особи, державна реєстрація якої скасована, є не обов'язковим; чинним законодавством не встановлено іншого механізму повернення грошових коштів, зарахованих на рахунок юридичної особи, крім доручення клієнта про це.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач зарахував грошові кошти на рахунок юридичної особи (ТДВ «ЖП»), якої станом на дату такого зарахування (20.06.2016 року) за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не існувало, а відповідач не визнає право власності Позивача на перераховані відповідно до заяви на переведення № 20/02 від 20.06.2016р. грошові кошти у сумі 17 137,25 доларів США, а їх утримання та не повернення власникові ТОВ «Апейрон» порушує право власника на вільне користування та розпорядження своїх майном.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що клієнт банку будь-яка юридична чи фізична особа, що користується послугами банку.

Підпунктом 1.23 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» визначено, що отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує переказ у готівковій формі.

П.п. 1.4. гл. 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004р. (далі - по тексту Інструкція № 22) Бенефіціар - особа, якій призначено платіж.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

07.06.2013 року між AT «Укрексімбанк» та Товариством з додатковою відповідальністю «ЖЛ» (далі по тексту - Клієнт) укладено Договір банківського рахунку №16574 (далі - Договір банківського рахунку), за умовами якого та на виконання якого Банк відкрив Клієнту банківський рахунок №6574, проводить за рахунком операції, визначені положеннями чинного законодавства України та внутрішніми правилами Банку, а також надає інші банківські послуги, далі разом - банківські послуги, а Клієнт зобов'язується оплатити банківські послуги на умовах, визначених Договором банківського рахунку.

Банк зараховує кошти, що надійдуть на рахунок Клієнта, у день їх надходження до Банку або наступного банківського дня (п.п. 4.6. Договору Банківського рахунку).

У відповідності до п.п. 5.3. розділу 1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затвердженої постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003р. (далі по тексту - Інструкція № 492) на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів зараховуються такі кошти:

- а) через розподільні рахунки: за платіжними документами, що надіслані з-за кордону на ім'я власника рахунку в порядку, установленому законодавством України.

У відповідності до Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 216 від 28.07.2008р. (далі по тексту - Інструкція №216) визначено порядок зарахування коштів в іноземній валюті на рахунки банку та бенефіціарів:

Уповноважений банк зараховує кошти в іноземній валюті на рахунки банку та бенефіціарів на підставі отриманих повідомлень, у яких обов'язково зазначені: для бенефіціарів - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - підприємці) - найменування або прізвище та ім'я, номер рахунку бенефіціара і призначення платежу.

У відповідності до заяви позивача на переказ №20/02 від 20.06.2016р. вказано Бенефіціар: ALC «ZHL» (Україна, Житомир, Щорса, 67); номер рахунку бенефіціара: 6574; призначення платежу: контракт №555 від 11.04.2005.

Пунктом 11 Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 280 від 17.06.2004р. (далі по тексту - Інструкція №280) визначено, що у класі 2 Плану рахунків відображаються операції з клієнтами, зокрема операції за розрахунками, наданими кредитами та залученими вкладами (депозитами). Рахунки цього класу використовуються для обліку операцій за розрахунками з клієнтами (крім банків) - суб'єктами господарювання, органами державної влади та самоврядування, фізичними особами.

За рахунками суб'єктів господарювання обліковуються кошти юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Рахунок 2600... визначено «Кошти клієнтів»

Призначення рахунку: облік вкладів (депозитів) на вимогу суб'єктів господарювання (крім небанківських фінансових установ), у тому числі поточні рахунки суб'єктів господарювання та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт На цьому рахунку також обліковуються суми, що перераховуються клієнтами для формування статутного капіталу до їх реєстрації як юридичних осіб,

За дебетом рахунку проводяться суми перерахувань, виплат за розпорядженням власників рахунків згідно з режимом роботи рахунків; су^и коштів, що підлягають примусовому стягненню відповідно до законодавства України; суми, що о.бумовлені договором між банком та клієнтом - власником рахунку; надані кредити овердрафт.

За кредитом рахунку проводяться суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків; суми залишків кредитів овердрафт, що перераховані на рахунки простроченої заборгованості.

Таким чином, заява Позивача на переказ №20/02 від 20.06.2016р. відповідала вищезазначеним вимогам Інструкції №216, у відповідності до Інструкції № 280 Відповідачем здійснено зарахування переказу на рахунок Бенефіціара - Клієнта, у відповідності до вимог чинного законодавства України та умов Договору банківського рахунку.

Статтею 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій сумі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Таким чином, Банком належним чином надані банківські послуги - здійснено зарахування коштів на рахунок Клієнта у відповідності до реквізитів зазначених у заяві на переказ коштів - які передбачені статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Інструкції № 216.

Посилання Позивача на зберігання коштів без достатньої правової підстави в AT «Укрексімбанк», з урахуванням положень ст. 1212 ЦК України спростовується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави і встановлює умови його виникнення. Зобов'язання з безпідставного придбання, збереження майна (безпідставного збагачення) майна виникають за наявності трьох умов:

- по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна. Мається на увазі збільшення вартості власного майна набувача, приєднання до нього нових цінностей або збереження того майна, яке за своїми законними підставами неминуче повинно було вийти із складу його майна;

- по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи («за чужий рахунок»),

- по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Зазначена норма матеріального права вказує про факт набуття або зберігання у володільця майна. Тоді як, AT «Укрексімбанк» при отриманні переказу від Позивача здійснив рух коштів і виконав зарахування коштів на рахунок Клієнт.

Так як, у відповідності до п.п. 1.24. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Суд звертає увагу, що ані при отриманні переказу від Позивача, ані при їх подальшому зарахуванні на рахунок Клієнта, ані наразі AT «Укрексімбанк» не є володільцем майна, зазначені кошти не набувались/набуті у власність, не зберігаються, а отже, виключається безпідставність такого виконання. Таким чином, відсутні правові відносини речово-правового характеру безпосередньо між ТОВ «АПЕЙРОН» та AT «Укрексімбанк», і як наслідок, відсутній зазначений спосіб захисту у даному спорі.

Щодо помилкового переказу коштів, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 1066 ЦК України визначено, що Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд

При цьому, п.п. 4.6. Інструкції №216 визначено, що кошти, що зараховані на рахунок бенефіціара, повертаються платникові бенефіціаром у визначеному законодавством порядку.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що Банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

П.п. 1.3. Договору банківського рахунку Клієнт та Банк обумовили обмеження прав Клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, допускається лише у випадках, встановлених чинним законодавством України.

У відповідності до п.п. 1.7., 1.13 Інструкція №22 визначено, що під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді.

Ця Інструкція №22 встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів:

- меморіального ордера (додаток 1);

- платіжне доручення (додаток 2);

- платіжної вимоги-доручення (додаток 3);

- платіжної вимоги (додаток 4);

- розрахункового чека (додатки 5 та 6);

- акредитива (додаток 7);

- інкасового доручення (розпорядження) (додаток 24).

Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

П.п. 2.35. Інструкції №22 визначено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Абз.2 п.п. 2.35 Інструкції №22 зазначає, що Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

У відповідності до п.п. 2.2.9. Договору банківського рахунку, Клієнт зобов'язаний письмово повідомляти Банк про помилкове зарахування на рахунок коштів, що не належать Клієнту, у строк не пізніше наступного банківського дня після такого зарахування, а також протягом трьох банківських днів з дня виявлення помилки зарахування на рахунок коштів або отримання повідомлення про таке помилкове зарахування,, Надавати Банку платіжні доручення на повернення коштів їх власникові.

При отриманні заяви Позивача на переказ №20/02 від 20.06.2016р. Банком з дотриманням вимог Інструкції №216 перевірено реквізити та здійснено зарахування переказу на рахунок Бенефіціара - Клієнта.

При отриманні повідомлень Позивача про помилковий переказ, Банком роз'яснено порядок та підстави повернення коштів у разі помилкового переказу. Про зазначене повідомлялось Позивачу відповідними листами за вих. № 017-00/2947 від 07.07.2016р. та №204- 00/3527 від 12.08.2016р., які наявні у матеріалах справи.

Таким чином, порушення зі сторони Банку щодо порядку зарахування коштів на рахунок Клієнта - відсутні, а законодавство України чітко визначено порядок та підстави повернення помилково зарахованих коштів.

Нормами ч. 3 ст. 1066 ЦК України встановлено, що Банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнтів та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпорядження грошовими коштами на власний розсуд.

Заявлені Позивачем вимоги до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за своєю суттю є стягнення коштів із Відповідача, тоді як фактично не відбуватиметься повернення коштів від Клієнта на рахунок якого вони зараховані і наразі Банком обліковуються.

Щодо закриття рахунку Клієнта, суд зазначає наступне.

У відповідності до Інструкції № 22 визначено підстави за яких банк закриває поточні рахунки клієнтів, а саме:

- на підставі заяви клієнта;

- на підставі рішення відповідного органу, на який згідно із законом покладено функції щодо Припинення юридичної особи, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та визнання фізичної особи банкрутом (за заявою ліквідатора, голови або члена ліквідаційної комісії, управителя майна тощо);

- у разі смерті власника рахунку - фізичної особи - за зверненням спадкоємця;

- у разі смерті власника рахунку фізичної особи - підприємця - за зверненням третьої особи, зокрема спадкоємця;

- на інших підставах, передбачених законодавством України або договором між банком і клієнтом.

Банк може відмовитися від договору банківського рахунку та закрити поточний рахунок клієнта, якщо операції за цим рахунком не здійснюються протягом трьох років підряд і на цьому рахунку немає залишку коштів.

Банк закриває поточний рахунок юридичної особи на підставі документа, виданого державним реєстратором в порядку, установленому законодавством України, який підтверджує державну реєстрацію припинення юридичної особи або на підставі інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, законодавчо визначено підстави за яких Банк закриває рахунок. При цьому процедуру припинення юридичної особи визначено у положеннях ст. 104 ЦК України, де наведено виключний перелік правових підстав для припинення юридичної особи: в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

При цьому слід зазначити, що згідно зі ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади.

При цьому порядок ліквідації юридичної особи, визначено ст. 111 ЦК України, положеннями якої, в тому числі, встановлено, що з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана повідомити учасників юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, про її участь в інших юридичних особах та/або надати відомості про створені нею господарські товариства, дочірні підприємства. Під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється. Для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку. До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи. Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання органам доходів і зборів. Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує подання державному реєстраторові документів, передбачених законом для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в установлений законом строк.

Крім того, ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», в редакції, яка була чинна на момент ухвалення Постанови Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 819/3419/15 від 23 листопада 2015 року (далі - Постанова від 23.11.2015р.), було визначено, що суд, який постановив рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язане з банкрутством юридичної особи, у день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення. Суд призначає в рішенні щодо припинення юридичної особи у зв'язку з її ліквідацією комісію з припинення (ліквідаційну комісію) та встановлює строк і порядок її роботи. Державний реєстратор вносить до Єдиного державного реєстру запис про призначення ремісії з припинення (ліквідаційної комісії) не пізніше наступного робочого дня з дати надходження відповідного рішення. У разі, якщо в судовому рішенні щодо припинення юридичної особи у зв'язку з її ліквідацією не призначена комісія з припинення (ліквідаційна комісія), державний реєстратор не пізніше трьох робочих днів від дати надходження такого судового рішення вносить до Єдиного державного реєстру запис, в якому вказує як голову комісії з припинення (ліквідаційної комісії) юридичної особи керівника органу управління або особу, яка згідно з відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру, має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, якщо інше не встановлено судовим рішенням.

У свою чергу, Постановою від 23.112015р. не прийнято рішення щодо припинення Товариства з додатковою відповідальністю «ЖЛ» (), створення ліквідаційної комісії та не встановлено строку і порядку її роботи.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк України встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна; 14) здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення І валютних операцій...

Відповідно до статті 56 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Таким чином, законодавчо визначено підстави та порядок закриття рахунків клієнтів, які Банк зобов'язаний неухильно дотримуватись.

У відповідності до статті 1 «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Так, статтею 47, зазначеного закону, визначено, що до банківських послуг належить відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах.

Банк здійснив функції щодо зарахування коштів на рахунок Клієнта, що входить до переліку банківських послуг з ведення рахунків Клієнтів.

Таким чином, у відповідності до вказаних Позивачем реквізитів в заяві про перерахування грошових коштів №20/02 від 20.06.2016р., та на виконання умов Договору банківського рахунку, на рахунок суб'єкта господарювання - кошти Клієнта 6574 Банком здійснено зарахування. На сьогоднішній день AT «Укрексімбанк» обліковує кошти на рахунку Клієнта 6574, в тому числі, кошти які були переказані на підставі заяви Позивача про перерахування грошових коштів №20/02 від 20.06.2016р.

Статтею 21 ГПК України визначено, що Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що у даному спорі Банк не є Відповідачем у даній справі, так як:

- кошти надійшли та зараховані на рахунок Клієнта Банку;

- переказ відповідав установленим вимогам щодо надання банківських послуги та підлягав зарахуванню;

- розпорядження коштами на рахунку належить лише його Власнику - Клієнту Банку.

- Банк обліковує кошти на рахунку Клієнта.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання права власності на грошові кошти в сумі 17137,25доларів США на рахунку №74 відкритого в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» Товариству з додатковою відповідальністю «ЖЛ», на підставі заяви на перерахування грошових коштів № 20/02 від 20.06.2016р., та стягнення саме з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» грошових коштів в сумі 17 137,25дол. США, а відповідно вони є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 18.09.2017 року.