ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р.Справа № 916/1823/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1823/17:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ";

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

про стягнення 12973,25 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-постачання" (далі - Позивач) звернулось до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач) із позовом про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних у сумі 12973, 25 грн. посилаючись на наявність у відповідача боргу за спожитий газ за договором № 002457 (2016) від 30.03.2016 року на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовим (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання).

З підстав ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 264-265 ГК України, позивач просить позов задовольнити.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином (поштове повідомлення з посиланням на "закінчення терміну зберігання" у справі).

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач відзив на позов не надав, тому справа розглянута судом за правилами ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

В засіданні суду 27.09.2017р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника позивача, сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушника господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Неустойкою відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року визначено, що пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних простроченої суми, якщо законом або договором не передбачений інший розмір відсотків.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать кредитору.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, згідно ліцензії серії АЕ №299034, виданої Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 12.06.2015 р., та Закону України «Про ринок природного газу» №329-VIII від 09.04.2015 р. ТОВ «Одесагаз-Постачання» отримало право на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

30.03.2016 р. між сторонами у справі було укладено договір №002457 (2016) на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання).

Пунктом 11.1. Договору зазначено, що він набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу на термін до 31 грудня 2016 р.. а у частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення.

Даний Договір розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 квітня 2016 р. згідно п. 3 ст.631 Цивільного Кодексу України.

Умовами Договору визначено, що він вважається продовженим до 31 грудня кожного наступного року, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до умов Договору Позивач зобов'язується передати природний газ на межу балансової належності об'єктів Відповідача, а Відповідач сплати Постачальнику вартість природного газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та а умовах передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.5. Постачальник зобов'язується передати природний газ на пункти споживання, обладнані вузлами обліку та розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Рішел'євська. 72.

Пунктом 5.1. Договору, передбачено, що розрахунки за реалізований газ здійснюються за ціною, що встановлюються Постачальником та оприлюднюється ним на своєму сайті.

Ціна на природний газ може змінюватися і є обов'язковою для Сторін з дати вступ) її в дію і оприлюднення Постачальником на власному сайті та в офіційних друкованих виданнях.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що ціна природного газу, розрахована відповідно до п. 5.1. Договору від 30.03.2016 р. буде застосовуватись Сторонами при складанні актів приймання передачі природного газу та у розрахунках за газ.

Пунктом 5.6. Договору передбачено, що оплата за постачання природного газу здійснюється грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Постачальника 100% вартості газу, який запланований для поставки природного газу у наступному місяці, не пізніше ніж за 7(сім) банківських днів до початку місяця поставки.

Так, у випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний рахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаними Сторонами актами прийому-передачі природного газу, що оформляються на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Пунктом 3.9 Договору встановлено, що акти прийому-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

На виконання умов Договору Позивач поставив до пунктів споживання Відповідача, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу:

- у березні 2016 р. - 27 м3 (на загальну суму 222,83 грн.);

- у жовтні 2016 р. - 2 м3 (на загальну суму 16,00 грн.);

- у листопаді 2016 р. - 237 м3 (на загальну суму 2 107,42 грн.);

- у грудні 2016 р. - 389 м3 (на загальну суму 3 538,03 грн.);

- у січні 2017 р. - 503 м3 (на загальну суму 4 384,32 грн.);

- у лютому 2017 р. - 1359 м3 (на загальну суму 14 239,60 грн.);

- у березні 2017 р. - 104 м3 (на загальну суму 5 906,29 грн.);

- у квітні 2017 р. - 590 м3(на загальну суму 4 897,46 грн.);

- у травні 2016 р. - 14 м3 (на загальну суму 109,91 грн.);

Основна заборгованість Відповідача складає 11810,26 гри., але протягом періоду постачання природного газу Споживачем несвоєчасно проводилися розрахунки за поставлений природний газ, чим було порушено п. п. 5.6. Договору.

Пп. 7.2.1. пп. 7.2. п. 7 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, відповідно до п. 7.2.1 пп. 7.2. п. 7 Договору Відповідачеві нарахована пеня у розмірі 785,07 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних простроченої суми, якщо законом або договором не передбачений інший розмір відсотків.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, Позивачем нараховано 3% річних у сумі 92,56 грн.

Отже, через невиконання належним чином Відповідачем грошового зобов'язання з оплати за послуги з постачання природного газу, які здійснювалися у квітні 2016 - лютому 2017 , в порядку ст.ст. 611, 625 ЦК України Споживачу було нараховано 785,07 грн. пені., 92,56 грн.3% річних, 285,36 грн. інфляційного збільшення боргу.(розрахунок у справі.)

Перевіривши наданий позивачем розрахунок господарський суд приймає його до уваги та вважає правильним.

Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Підсумовуючи викладене, суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами і тому підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз - Постачання" - задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65009, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, р/р 1 в ПАТ "Марфін Банк", МФО 328168, ) суму основної заборгованості у розмірі 11810 (одинадцять тисяч вісімсот десять) грн. 26 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65009, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, р/р 1 в ПАТ "КБ "Центр", МФО 380742, ) пеню у розмірі 785 (сімсот вісмдесят п'ять) грн. 07 коп., 3% річних у розмірі 92 (дев'яносто дві) грн. 56 коп., інфляційні збитки у розмірі 285 (двісті вісмдесят п'ять) грн. 36 коп. та судові витрати у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02 жовтня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук