ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа № 926/1365/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.,

при секретарі судового засідання Коростенській О.І.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1

від відповідач-1 не зявився

від відповідач-2 не зявився

від третьої особи не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», вих.№25-3/751 від 12 червня 2017 року

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року (підписане 31.05.2017 року), суддя Скрипничук І.В.

у справі №926/1365/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Київ

до відповідача-1 Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, м. Чернівці

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія Д+Д» ЛТД», м. Чернівці

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області

про визнання права на задоволення вимоги щодо грошових коштів, отриманих від реалізації майна

в с т а н о в и в :

13 квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до відповідача-1 Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія Д+Д» ЛТД»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання за позивачем права на задоволення вимоги за кредитним договором №0 від 21.03.2007 року, що визначена на момент фактичного задоволення за рахунок всієї суми грошових коштів, отриманих від примусової реалізації предмета іпотеки.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року по справі №926/1365/17 у задоволення позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що вимога позивача про визнання за ним як іпотекодержателем права на задоволення вимоги, що визначена на момент фактичного задоволення за рахунок всієї суми коштів, отриманих від примусової реалізації предмета іпотеки, є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки грошові вимоги до відповідачів не були визнані судовими рішеннями, поряд з тим, на момент звернення до суду з даним позовом ПАТ «УкрСиббанк» вже не було іпотекодержателем, оскільки іпотека, встановлена договором іпотеки №8548 від 21.03.2007 року, припинилась відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку», у звязку з реалізацією предмета іпотеки.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року по справі №926/1365/17 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити: визнати за позивачем право на задоволення вимоги за кредитним договором. Зокрема, зазначає, що право на залишок коштів в розмірі 1 550 950,18 грн. від реалізації предмета іпотеки належить ПАТ «УкрСиббанк», з огляду на наявність непогашених боржником відсотків за користування кредитними коштами та пені, нарахованих банком за період з 17.07.2014 року (прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки) по 09.03.2017 року (момент припинення іпотеки, шляхом реалізації предмета іпотеки).

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року по справі №926/1365/17 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити: визнати за позивачем право на задоволення вимоги за кредитним договором.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

У п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року розяснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 07 липня 2017 року) відповідач-2 просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, вказує, що відповідно до ч.6 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховано боржнику, в розмірі 1 550 950,18 грн. Поряд з тим, наголошує, що у звязку з реалізацією предмета іпотеки, остання припинилася у відповідності до ст.17 ЗУ «Про іпотеку».

Оскільки, явка представників відповідачів та третьої особи не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їхньої відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17 липня 2014 року по справі №926/367/14 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ТзОВ «Виробничо-торгова компанія «Д+Д» ЛТД»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено в повному обсязі: в рахунок погашення боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки №8548 від 21.03.2007 року та №8548/1 від 05.02.2008 року на нерухоме майно, що належить ТзОВ «Виробничо-торгова компанія «Д+Д» ЛТД» на праві приватної власності та знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Червоноармійська, 7, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 5 041 902,89 грн., що виникли за кредитними договорами № від 21 березня 2007 року, №0 від 05 лютого 2008 року, № від 05 лютого 2008 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

29 липня 2014 року на виконання вказаного вище рішення Господарським судом Чернівецької області видано наказ про примусове виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21 березня 2016 року по справі №926/367/14 частково задоволено заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково; визнано наказ Господарського суду Чернівецької області №926/367/14 від 29 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на загальну суму 664 879,27 грн. за договорами про надання споживчого кредиту №0 та №0 від 05.02.2008 року.

Відтак, виконанню підлягав наказ Господарського суду Чернівецької області №926/367/14 від 29 липня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 4 377 023,62 грн.

В межах виконавчого провадження з виконання вказаного вище наказу, реалізовано предмет іпотеки, шляхом його продажу на прилюдних торгах, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №241485 від 09.03.2017 року.

Предмет іпотеки реалізовано за ціною 6 710 322 грн., з яких 335 516,10 грн. сплачено учасником торгів (в подальшому переможцем) як гарантійний внесок.

Решта частина вартості предмету іпотеки в розмірі 6 374 805,90 грн., що надійшли на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, розподілено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 4 377 023,62 грн. перераховано стягувача за виконавчим документом ПАТ «УкрСиббанк» для задоволення його вимог; 437 702,36 грн. виконавчий збір, перерахований на користь держави; 9 129,74 грн. витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій (з яких: 129,74 грн. витрати на організацію та проведення виконавчих дій та 9 000 грн. витрати, що були авансовані стягувачем на оплату послуг та виготовлення звіту про оцінку майна), а решта коштів в розмірі 1 550 950,18 грн. перераховано боржнику згідно платіжного доручення від 25.04.2017 року.

Поряд з тим, за даними ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором станом на 17 березня 2017 року становила 348 326,84 швейцарських франків за кредитом; 266 750,49 швейцарських франків за відсотками; 1 866 918,18 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та 3 918 585,93 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків (вимога позивача вих.№23-5/400 від 24 березня 2017 року).

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з даним позовом до відповідача-1 Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія Д+Д» ЛТД»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання за позивачем права на задоволення вимоги за кредитним договором №0 від 21.03.2007 року, що визначена на момент фактичного задоволення за рахунок всієї суми грошових коштів, отриманих від примусової реалізації предмета іпотеки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено що, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ст.20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

У відповідності з положеннями ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відтак, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Водночас, предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з даним позовом про визнання права на задоволення вимоги за кредитним договором №0 від 21.03.2007 року, що визначена на момент фактичного задоволення за рахунок всієї суми грошових коштів, отриманих від примусової реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ст.7 вказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Частиною 7 ст.51 ЗУ «Про виконавчу службу» передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.45 ЗУ «Про виконавчу службу» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з ч.6 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Зважаючи на наведені вище положення законодавства, в процесі виконання наказу №926/367/14 Господарського суду Чернівецької області від 29 липня 2014 року, державний виконавець вчинив необхідні дії, передбачені законом, з метою належного виконання вказаного виконавчого документу та правомірно повернув залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, боржнику, зважаючи на задоволення вимоги стягувача за таким наказом в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобовязання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не змінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Враховуючи наведене вище, з огляду на реалізацію предмета іпотеки, що підтверджується актом державного виконавця від 03 квітня 2017 року про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів на підставі протоколу проведення електронних торгів №241485 від 09 березня 2017 року, колегія суддів вважає, що іпотека за договором іпотеки №8548 від 01 березня 2007 року на даний момент та на момент звернення позивача до суду з даним позовом припинилась.

Поряд з тим, колегія суддів звертає увагу, що припинення договору іпотеки не свідчить про припинення основного зобовязання, вимоги банку за яким, можуть бути задоволені шляхом подання нового позову щодо стягнення існуючої заборгованості станом на момент звернення до суду з таким позовом.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія Д+Д» ЛТД»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання за позивачем права на задоволення вимоги за кредитним договором №0 від 21.03.2007 року, що визначена на момент фактичного задоволення за рахунок всієї суми грошових коштів, отриманих від примусової реалізації предмета іпотеки.

Колегія суддів звертає увагу, що у ПАТ «УкрСиббанк» вже існує право на задоволення вимоги за кредитним договором №0 від 21.03.2007 року, яке товариство може реалізувати шляхом предявлення боржнику відповідної вимоги та у разі залишення останньої без задоволення, звернутися до суду з позовом в загальному порядку.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, та не подано доказів наявності підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року по справі №926/1365/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №926/1365/17 повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Повну постанову складено 25.09.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_4