ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.09.2017 Справа № 907/586/17

За позовом Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, м. Виноградів

ДО приватного підприємства "Ардовецьке", с. Підвиноградів Виноградівського району

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_1, що проживає АДРЕСА_1

ПРО стягнення суми 4557,73грн. надміру виплаченої суми пенсії,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Буря В.В., представник за довіреністю від 17.08.2017;

За участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичної особи ОСОБА_1 - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, м. Виноградів звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до приватного підприємства "Ардовецьке", с. Підвиноградів Виноградівського району про стягнення суми 4557,73грн. надміру виплаченої суми пенсії.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2017р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.08.2017р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.08.2017 в порядку вимог ст. 27 ГПК України залучено до справи як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_1, що проживає АДРЕСА_1 та відкладено розгляд на 05.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.09.2017 розгляд справи було відкладено на 20.09.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (третя особа у справі), ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає у АДРЕСА_2 працював у колгоспі «Жовтнева перемога» (правонаступником якого є ПП «Ардовецьке» - відповідач у справі). У відповідності до абзацу 2 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788), при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Для підтвердження стажу роботи в колгоспі приймається до уваги Довідка про дату вступу особи до членів колгоспу із зазначенням інформації про встановлений та відпрацьований мінімум трудоднів. Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пенсія ОСОБА_1 була призначена з урахуванням довідки про підтвердження трудового стажу №17 від 20.02.2004 року, виданої приватним підприємством «Ардовецьке». Дане підприємство зареєстроване в управлінні Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області (правонаступник - Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області) з 04.01.1999 року, як платник страхових внесків відповідно до статті 15 Закону №1058, а з 01.01.2011 року, як платник єдиного соціального внеску.

Також, відповідачем було видано нову довідку про підтвердження трудового стажу №82 від 27.08.2012 року ОСОБА_1. Спеціалістами управління ПФУ в Виноградівському районі Закарпатської області було проведено перевірку правильності та достовірності згадуваної довідки, результати якої відображено в Акті перевірки правильності надання довідки про заробітну плату та стажу роботи для обчислення пенсії №63 від 17.09.2012 року. Перевіркою встановлено невідповідність первинних документів з даними, які містилися в Довідці №82 від 27.08.2012 року, а саме відповідачем було включено до стажу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, період роботи з 01.11.1972 року по 30.09.1974 року. Однак, стаж роботи зазначений вище належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який також працював у відповідача, а не ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як це було зазначено відповідачем.

Крім цього, встановлено, що особовий рахунок за № НОМЕР_1 було відкрито на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який працював у колгоспі «Жовтнева перемога» з 01.01.1962 року по 31.12.1968 року та з 01.11.1972 року по 30.09.1974 року. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у якого виникла переплата пенсії, почав працювати у даному колгоспі тільки з жовтня 1974 року, проте на нього не було відкрито нового особового рахунку, а продовжено записи в особовий рахунок за № НОМЕР_1, який було відкрито ще на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Таким чином, за доводами позивача, факт видачі відповідачем довідки №17 від 20.02.2004 року, яка містить недостовірні відомості щодо наявності трудового стажу ОСОБА_1 за період з 01.11.1972 року по 30.09.1974 року, призвів до виникнення суми надміру виплаченої пенсії у розмірі 4 557,73 грн., що згідно норм чинного законодавства України підлягає стягненню з ПП «Ардовецьке».

Також позивач зазначає, що переплата пенсії виникла ще перед управлінням Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області, однак згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988, у зв'язку з реорганізацією, відбулись зміни в кадровому складі управління, а також було здійснено передачу матеріалів судових та пенсійних справ, в результаті яких була виявлена сума надміру виплаченої пенсії. Відтак, позивач просить суд визнати причину пропуску строку звернення до суду за стягненням з відповідача суми надміру виплаченої пенсії поважною та відновити його.

Додатково, у підтвердження позовних вимог позивачем у ході розгляду справи по суті надавалися додаткові документи, зокрема: довідка про розмір призначеної і фактичної отриманої пенсії громадянином ОСОБА_1 від 06.03.2013 року, засвідчена підписом начальника Виноградівського відділення Закарпатської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_5; Довідка про розмір призначеної і фактичної отриманої пенсії громадянином ОСОБА_1 від 03.08.2017 року засвідчена підписом начальника Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області ОСОБА_6; довідка №82 від 27.08.2012 року виданою та підписаною керівником ПП «Ардовецьке» Ф.Ю. Довжан у підтвердження відомостей правонаступництва ПП «Ардовецьке» за колгоспом «Жовтнева перемога»; копія паспорта громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 із зазначенням його місця проживання для вирішення питання про його залучення до участі у справі як третьої особи.

Крім того, позивач зазначає, що у матеріалах пенсійної справи знаходиться Довідка №83 від 27.08.2012 видана та підписана власноручно керівником ПП «Ардовецьке» Ф.Ю. Довжан, в якому зазначено, що особовий рахунок НОМЕР_2 на ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01.01.1962р. по 31.12.1968р. та з 01.11.1972р. по 31.12.1973р. записаний на одну людину, а з жовтня 1974 року в особовий рахунок під НОМЕР_2 продовжено робити записи іншої людини на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином, за доводами позивача, директором ПП «Ардовецьке» Довжан Ф.Ю. визнано помилковість записів в особовому рахунку під НОМЕР_2, що у свою чергу призвело до видачі довідки з недостовірними даними та виникнення переплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 4557,73 грн., яка є предметом даного позову.

В обгрунтування свого клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та його відновлення позивач вказує на те, що Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області у січні 2013 року звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з аналогічною позовною заявою. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.03.2013 року у справі №807/102/13-а позов управління задоволено у повному обсязі. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 року у справі №876/7606/13 постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.03.2013 року у справі №807/102/13-а скасовано та прийнято нову ухвалу, якою провадження у справі закрито, оскільки колегія суддів прийшла висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.07.2014 року у справі К/800/32626/14 ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 року скасовано, а справу направлено до апеляційного суду для продовження розгляду.

В свою чергу, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2015 у справі №876/7811/14 постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.03.2013 року у справі №807/102/13-а скасовано та вказано, що дані вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

З огляду на що, вважає хибним твердження відповідача про те, що управлінням Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області невірно було визначено підвідомчість справи, оскільки на момент звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду, а саме 15 січня 2013 року, даний вид спору підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства. Однак, під час перебування справи в різних інстанціях, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 14.02.2014 року внесені зміни в Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», а саме виключений п.16.2, яким було роз'яснено, що спори по справам про стягнення у судовому порядку надміру виплачених сум пенсій, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому відзиві на позов. Зокрема вказує, що відповідач, будучи правонаступником колгоспу «Жовтнева Перемога» та видаючи довідку від 20.02.2004 року № 17 про підтвердження трудового стажу для гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6, що дає право на пенсію за вислугу років, зазначив у довідці тільки ту інформацію щодо періодів працевлаштування, трудоднів, заробітку за рік, яка була зазначена в книзі обліку без будь-якого її спотворення, оскільки він об'єктивно не знав, не повинен був і не міг знати про те, що в колишньому колгоспі до 1974 року працював інший громадянин з таким самим іменем але з іншим роком народження, оскільки у книзі за іменем ОСОБА_8 наявний тільки один особовий рахунок з відображенням періоду працевлаштування з 1962 по 1990 рік.

ОСОБА_9 довідка про щомісячну заробітну плату на ім'я гр. ОСОБА_1 за період з 1976 по 1980 роки була взята з книг нарахування та виплати заробітної плати працівникам колгоспу. Кожна книга з нарахування заробітної плати відображає щомісячну заробітну плату кожного працівника тільки за один календарний рік. На кожен наступний календарний рік колгоспом заводилась нова книга . Отже, видаючи в 2004 році гр. ОСОБА_1 довідку про щомісячну розшифровку заробітку за період з 1976 по 1980 роки, Відповідачем було оглянуто та проаналізовано колгоспні книги нарахування та виплати заробітної плати (далі - зарплатні книги) тільки за вказаний період.

Ця обставина підтверджує, що Відповідач, видаючи довідку у 2004 році про розмір щомісячного заробітку з опрацюванням зарплатних книг за період з 1976 по 1980 роки об'єктивно не знав, не повинен був і не міг знати про те, що в колишньому колгоспі до 1974 року працював інший громадянин з таким самим іменем, але з іншим роком народження.

Відповідачем було зроблено припущення щодо ведення колишнім колгоспом одного особового рахунку № НОМЕР_1 за двома громадянами з прізвищем ОСОБА_8 (ОСОБА_1), 1944 та ІНФОРМАЦІЯ_4 в процесі підготовки у 2012 році довідки про щомісячний розмір заробітної плати за замовленням гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 за всі роки його працевлаштування, тобто починаючи з 1962 року. Під час опрацювання зарплатних книг за період з 1962 року до 1974 року у книгах фігурував гр. ОСОБА_8 тільки ІНФОРМАЦІЯ_4, а в зарплатних книгах за період з 1974 по 1990 роки була зазначена під тим самим особовим рахунком людина з тим самим прізвищем та ініціалами, проте ІНФОРМАЦІЯ_2, при цьому починаючи з 1974 року гр. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 в зарплатних книгах не зазначений.

Саме тому на вимогу гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, у 2012 році була видана інша довідка на підтвердження його трудового стажу тільки за період працевлаштування з 1974 по 1990 рік, тобто за той період, за який існує запис в зарплатній книзі в особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім'я гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6

Також зазначає, що відповідно до Книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них колгоспу «Жовтнева перемога», громадянин ОСОБА_1 отримав при звільненні трудову книжку, тому вважає, що матеріально-правові підстави для стягнення з відповідача зазначеної суми надміру виплаченої пенсії відсутні.

Також представником відповідача подано суду заяву про застосування строків позовної давності за заявлених позовних вимог. Так, зазначає, що як вбачається з тексту позовної заяви від 12.07.2017 р. № 2775/09 факт видачі Відповідачем довідки від 20.02.2004 р. № 17 з недостовірними відомостями встановлено актом перевірки позивача щодо правильності надання довідки про заробітну плату та стажу роботи для обчислення пенсії № 63 від 17.09.2012 року. Таким чином, з дня, коли позивач довідався про порушення свого права та до дня звернення до господарського суду з даним позовом минуло чотири роки і десять місяців, з огляду на що, та враховуючи встановлений законодавством трирічний строк позовної давності, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення з відповідача сум надміру виплаченої пенсії, що в свою чергу, є підставою для відмови у позові у відповідності до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Також вважає наведені позивачем підстави визнання пропуску такого строку поважними є не вмотивованими, оскільки подання позову з порушенням правил підвідомчості чи підсудності не перериває строку позовної давності.

Третя особа на виконання вимог суду письмового пояснення не подала, свого повноважного представника у судове засідання не направила.

Матеріали справи містять відомості стосовно отримання третьою особою ухвал суду, в тому числі ухвали про порушення провадження у справі, однак, повноважного представника в судове засідання не направлено, поважних причин невиконання вимог суду не наведено.

Зважаючи на те, що неявка представників третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 20.09.2017, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши повноважних представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, який працював у колгоспі «Жовтнева перемога» (правонаступником якого є ПП «Ардовецьке» (відповідач у справі), що підтверджується долученими до матеріалів справи документальними доказами), перебуває на обліку у Виноградівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 105 8-ІV з березня 2004 року.

Пенсія ОСОБА_1 була призначена на підставі довідки про підтвердження трудового стажу №17 від 20.02.2004 року, виданої приватним підприємством «Ардовецьке» (далі - ПП «Ардовецьке»). Дане підприємство зареєстроване в управлінні Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області (правонаступник - Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області) з 04.01.1999 року, як платник страхових внесків відповідно до статті 15 Закону №1058, а з 01.01.2011 року, як платник єдиного соціального внеску.

Спеціалістами управління ПФУ в Виноградівському районі Закарпатської області було проведено перевірку правильності та достовірності довідки про підтвердження трудового стажу №82 від 27.08.2012 року, виданої відповідачем ОСОБА_1, результати якої відображено в Акті перевірки правильності надання довідки про заробітну плату та стажу роботи для обчислення пенсії №63 від 17.09.2012 року. Перевіркою встановлено невідповідність первинних документів з даними, які містилися в Довідці №82 від 27.08.2012 року, а саме відповідачем було включено до стажу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, період роботи з 01.11.1972 року по 30.09.1974 року. Однак, стаж роботи зазначений вище належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який також працював у відповідача, а не ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як це було зазначено відповідачем.

Крім цього, перевіркою встановлено також, що особовий рахунок за № НОМЕР_1 було відкрито на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який працював у колгоспі «Жовтнева перемога» з 01.01.1962 року по 31.12.1968 року та з 01.11.1972 року по 30.09.1974 року. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у кого виникла переплата пенсії, почав працювати у даному колгоспі тільки з жовтня 1974 року, проте на нього не було відкрито нового особового рахунку, а продовжено записи в особовий рахунок за № НОМЕР_1, який було відкрито ще на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

З огляду на встановлені обставини позивач просить стягнути з відповідача суму 4557,73грн. надміру виплаченої суми пенсії.

Оцінюючи матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, частинами першою і другою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, виходячи із аналізу змісту ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

Відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Отже, законодавством передбачено обов'язок відшкодування шкоди саме підприємствами та організаціями, які її завдали шляхом видачі недостовірних документів.

У відповідності до абзацу 2 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788), при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. А тому, для підтвердження стажу роботи в колгоспі приймається до уваги Довідка про дату вступу особи до членів колгоспу із зазначенням інформації про встановлений та відпрацьований мінімум трудоднів.

Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, беручи до уваги ту обставину, що відповідач фактично визнав свою вину у видачі довідки, що містила недостовірні дані про те, що особовий рахунок НОМЕР_2 на ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01.01.1962р. по 31.12.1968р. та з 01.11.1972р. по 31.12.1973р. записаний на одну людину, а з жовтня 1974 року в особовий рахунок під НОМЕР_2 продовжено робити записи іншої людини на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується виданою та підписаною власноручно керівником ПП «Ардовецьке» Ф.Ю. Довжан довідкою №83 від 27.08.2012, що знаходиться в матеріалах пенсійної справи, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності у даній справі, в обґрунтування якої посилається на те, що право на позов щодо стягнення надміру виплаченої суми пенсії виникло у позивача з 17.09.2012 (дата складення акту перевірки правильності надання довідки про заробітну плату та стажу роботи для обчислення пенсії №63, яким встановлено факт видачі довідки від 20.02.2004 р. № 17 з недостовірними відомостями) і, відповідно, з цієї дати починається перебіг строку позовної давності. Просить відмовити у позові за пропуском строку позовної давності. Також вважає безпідставними доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, при цьому, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладення договору в письмовій формі (ст.ст. 257, 259 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Норма ч.1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У висновках Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України, за I півріччя 2014 р. зазначено, що частинами 4, 5 ст. 267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення заявлено про застосування позовної давності, та встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Обґрунтовуючи свої заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, позивач зазначає, що він звернувся до суду з відповідним позовом в межах строку позовної давності, оскільки зверненню до Господарського суду Закарпатської області з даним позовом передувало звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду, а саме 15 січня 2013 року. Однак, під час перебування справи в різних інстанціях, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 14.02.2014 року внесені зміни в Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», а саме виключений п.16.2, яким було роз'яснено, що спори по справам про стягнення у судовому порядку надміру виплачених сум пенсій, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Водночас зазначає, Львівський апеляційний адміністративний суд в своїй ухвалі від 12.11.2015 року однозначно не дав чітку вказівку, в якому порядку має розглядатися даний спір в цивільному, або ж в господарському. Згодом управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області звернулося з позовною заявою від 16.02.2016 року про стягнення надміру виплаченої суми пенсії до Виноградівського районного суду Закарпатської області. Ухвалою Виноградівського районного суду від 22.02.2016 року у справі №299/391/16-ц відмовлено у відкритті провадження, оскільки суд дійшов висновку, що спори між юридичними особами підсудні господарським судам.

З огляду на вищенаведене, суд знаходить за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 4.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10 роз'яснено, що за змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, суд звертає увагу, що, враховуючи прийняття Виноградівським районним судом Закарпатської області ухвали від 22.02.2016 про відмову у відкритті провадження та звернення позивача до суду в межах даної справи лише у липні 2017 року, останнім не обґрунтовано причин поважності чи наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову у період з 22.02.2016 (з часу прийняття рішення Виноградівським районним судом Закарпатської області) і до моменту звернення з позовом до Господарського суду Закарпатської області тільки 28.07.2017.

Водночас, встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Визначаючи поважною причину пропуску позовної давності, суд у своєму рішенні повинен послатися на відповідні докази. За законодавством поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін, та пов'язані із дійсними істотним перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій. До поважних причин також слід віднести причини, за якими кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежать та не знаходилися під його контролем.

З огляду на вищенаведене, визначені позивачем причини пропуску строку позовної давності не є поважними, а відтак, суд приходить до висновку про відмову в позові в зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки обов'язок доказування, в даному випадку, лежить на позивачеві, який даним правом не скористався.

При цьому, судом встановлено, що позивачем не було сплачено судовий збір при зверненні з даним позовом до суду, так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Згідно з п. 4.5 постанови Пленуму «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору: якщо позов залишено без задоволення, - судовий збір не стягується; у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, м. Виноградів, судовий збір не стягується.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 28.09.2017.

Суддя О.Ф. Ремецькі