ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 914/2801/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

на рішення господарського суду Львівської області від 20.12.2016 та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2017

зі справи № 914/2801/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач)

до товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Енергія-Новояворівськ", м. Новояворівськ Львівської області (далі - Відповідач),

про стягнення 29 463 469,85 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

Позивача - Старчика А.А.,

Відповідача - Гелемея Ю.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення коштів у сумі 29 463 469,85 грн., з яких: 22 001 406,06 пені; 1 328 771,30 грн. - 3 % річних; 6 133 292,49 грн. "інфляційних".

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.12.2016 (суддя Горецька З.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 (колегія суддів у складі: Галушко Н.А. - головуючий, Данко Л.С. і Орищин Г.В.): позов задоволено частково; з Відповідача стягнуто на користь Позивача: 10 977 111,48 грн. пені; 1 325 705,93 грн. - 3% річних; "інфляційні" в сумі 5 984 717,44 грн.; 205 253,10 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено; відстрочено виконання рішення суду на 6 місяців.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Позивач просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи скасувати в частині зменшення розміру пені на 11 000 703,03 грн. і прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача відповідну суму пені, а в іншій частині зазначені рішення і постанову залишити без змін, відшкодувавши Позивачу за рахунок Відповідача судові витрати. Скаргу мотивовано прийняттям судових рішень з порушенням норм матеріального і процесуального права, в тому числі статей 549-552 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 42, 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

02.12.2014 Позивачем (продавець) та Відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2111/15-ТЕ-21/ПТ (далі - Договір), відповідно до якого Позивач передав у власність Відповідачу природний газ у обсязі на загальну суму 169 873 232,17 грн., що підтверджується актами приймання - передачі.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 7.2 Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що свої зобов'язання за Договором Відповідач виконав з порушенням строку виконання, тому відповідно до пункту 7.2 Договору Позивачем здійснено нарахування пені у сумі 22 001 406,06 грн.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Оскільки Відповідачем умови Договору щодо оплати отриманого природного газу не виконані вчасно, останній зобов'язаний сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до поданого Позивачем розрахунку Відповідачу нараховано 1 328 771,30 грн. - 3% річних та 6 133 292,49 грн. "інфляційних".

Пунктом 9.3 Договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Судами попередніх інстанцій з'ясовано, що Позивачем розрахунок пені та 3% річних здійснено без урахування платежів за куплений природний газ у цей же день. Крім цього, Позивачем нараховано "індекс інфляції" не лише на суму основного боргу, а й на інфляційні нарахування за попередній період.

Суди попередніх інстанцій (згідно із здійсненим судом перерахунком) дійшли висновку, що вимоги про стягнення з Відповідача 21 954 222,95 грн. пені, 1 325 705,93 грн. - 3% річних та "інфляційних втрат" у сумі 5 984 717,44 грн. є обґрунтованими.

Відповідачем заявлено про зменшення розміру пені на 75%.

Задовольняючи дане клопотання частково та зменшуючи розмір пені, суди попередніх інстанцій врахували: факт повного виконання основного зобов'язання Відповідачем; важливість збереження господарської діяльності Відповідача; інтереси Позивача як об'єкта, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави; обставини щодо наявності заборгованості споживачів газу (населення та бюджетних організацій) перед Відповідачем за спожиту теплову енергію, а також те, що належне виконання Відповідачем своїх зобов'язань перед Позивачем залежить від стану платіжної дисципліни споживачів, які розраховуються за надані житлово-комунальні послуги, наявністю різниці між фактичними витратами на виробництво теплової енергії і затвердженими органом місцевого самоврядування тарифами; те, що заявлена до стягнення неустойка перевищує наслідки порушення Відповідачем грошового зобов'язання; що інфляційні процеси, які мали місце за час невиконання Відповідачем свого зобов'язання, компенсуються Позивачу стягненням з Відповідача заявлених інфляційних втрат та 3 % річних.

З урахуванням викладеного суди вважали за можливе зменшити розмір пені на 50 % та стягнути з Відповідача пеню в сумі 10 977 111,48 грн.

Причиною подання касаційної скарги стало питання про наявність або відсутність підстав для зменшення господарським судом заявленої до стягнення суми пені. В іншій частині судові рішення попередніх судових інстанцій, прийняті по суті даної справи, не оскаржуються жодною із сторін.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Попередні судові інстанції з огляду на встановлені ними фактичні обставини справи, врахувавши: факт погашення Відповідачем заборгованості з оплати отриманого від Позивача природного газу; тяжкий фінансовий стан Відповідача; несвоєчасність розрахунків споживачів за теплову енергію; важливість збереження господарської діяльності Відповідача, - дійшли не спростовуваного доводами касаційної скарги висновку як про обґрунтованість позовних вимог, так і про можливість і допустимість зменшення заявленої до стягнення суми пені.

Доводи касаційної скарги даного висновку не спростовують. Відповідно до статті 83 ГПК України зменшення пені є правом суду, яким останній скористався на підставі об'єктивного та всебічного аналізу всіх поданих сторонами доказів.

Водночас оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, яка згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування судових рішень в їх оскаржуваній частині не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 20.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 зі справи № 914/2801/16 залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Студенець