ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 911/5039/14

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Щоткін О.В., судді: Бабкіна В.М., Кошик А.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти", м. Київ

до: 1. Українського консорціуму "Екосорб", м. Київ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Публічного акціонерного товариства "ФІНРОСТБАНК"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2:

1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

2. ОСОБА_1, Львівська обл., м. Червоноград

про визнання права власності

за участю представників учасників процесу:

позивач - Черей О.В., предст. за дов. від 14.02.2017;

відповідач 1 - Ковалко Г.І., ліквідатор згідно постанови від 02.03.2017 № 910/18354/15;

відповідач 2 - не з'явився;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - не з'явився;

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - Ананійчук О.А., предст. за дов. № 19/3-02/188 від 14.11.2016;

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Київської області перебуває справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти" (позивач) до Українського консорціуму "Екосорб" (відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" (відповідач-2) про визнання права власності на квартири №№19, 43, 102, 118, 123, 134, 141, 142, 161, 162, 167, 201, 206, 209, 218, 222, 227, 231, 237, 311, 317, 330, 339, 378, 383, 396, 401, що знаходяться в житловому будинку №9 по вул. Коцюбинського, село Чайки, Києво-Святошинського району Київської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: публічного акціонерного товариства "ФІНРОСТБАНК", публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, відповідач-1, а в подальшому відповідач-2, як правонаступник прав замовника відповідного будівництва, не виконали своїх обов'язків щодо вчинення дій з передання позивачу, як інвестору будівництва житлового будинку за адресою вул. Коцюбинського, 9 (будівельний №36), с. Чайки, Києво-Святошинського р-ну Київської обл., у власність спірні квартири, у зв'язку з чим, з урахуванням зміни предмету позову, позивач вважає порушеним своє право володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктами та результатами інвестування, а тому просить суд визнати за ТОВ "КУА "Будівельні проекти" право власності на відповідне спірне майно.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2016 (суддя Ярема В.А.), яке залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 позовні вимоги задоволено частково та визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти", що діє від свого імені та в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Будівельний" право власності на квартири №№19, 43, 102, 118, 123, 134, 141, 142, 161, 162, 201, 206, 209, 218, 222, 227, 231, 237, 311, 317, 330, 339, 378, 383, 396, 401, що знаходяться в житловому будинку №9 по вул. Коцюбинського, село Чайки, Києво-Святошинського району Київської області. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.01.2017 прийнято справу №911/5039/14 до провадження суддею Щоткіним О.В. та призначено до розгляду на 20.02.2017, зобов'язано сторін і третіх осіб надати в наступне судове засідання письмові пояснення з врахуванням вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України.

Ухвалою суду від 20.02.2017 було відкладено розгляд справи на 13.03.2017 та повторно зобов'язано сторін виконати вимоги суду, викладені в ухвалі від 20.02.2017.

На підставі ухвали суду від 13.03.2017 було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 27.03.2017.

27.03.2017 від третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" надійшли письмові пояснення з приводу заявленого позову, зокрема, щодо відсутності можливості застосування ст. 392 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, а також щодо пропуску позивачем строку позовної давності (т. 7, а.с.97-102).

Ухвалою суду від 27.03.2017, у зв'язку з заявленим клопотанням відповідача-1 про відкладення, яке судом було задоволено, а також неявкою в судове засідання представників відповідача-2 та третіх осіб на стороні відповідачів, розгляд справи було відкладено на 03.04.2017.

На підставі ухвали суду від 03.04.2017 було призначено колегіальний розгляд справи, та на підставі протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 05.04.2017, справу № 911/5039/14 передано до розгляду складу суддів: головуючий суддя - О.В. Щоткін, судді: В.М. Бабкіна, А.Ю. Кошик.

Згідно ухвали суду від 07.04.2017 прийнято справу до провадження у вищезазначеному складі суддів та призначено до розгляду на 16.05.2017.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Київської області від 15.05.2017 № 74-АР, у зв'язку з поданою заявою про здійснення заміни складу суддів, з причини перебування судді Кошика А.Ю. у відпустці, згідно протоколу авторозподілу від 15.05.2017 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - О.В. Щоткін, судді: В.М. Бабкіна, О.В. Конюх.

Ухвалою суду від 16.05.2017 розгляд справи призначено на 30.05.2017.

30.05.2017 від ліквідатора УК «Екосорб» арбітражного керуючого Ковалко Г.І. надійшли письмові пояснення з приводу заявленого позову, у відповідності до яких позовні вимоги ним визнаються в повному обсязі як такі, що підтверджені відповідними документами, про що арбітражним керуючим також подано протокол зборів комітету кредиторів у справі про банкрутство УК «Екорорб» щодо обговорення на порядку денному питань щодо справ, стороною яких виступає УК «Екосорб».

Ухвалою суду від 30.05.2017 було відкладено розгляд справи на 20.06.2017.

19.06.2017 позивачем були подані письмові заперечення на пояснення ПАТ «Ощадбанк», зокрема, правове обґрунтування наявності підстав звернення до суду з відповідним позовом про визнання права власності, а також необґрунтованості поданої заяви третьою особою на стороні відповідачів про застосування строків позовної давності. Вказані пояснення залучені до матеріалів справи (а.с. 192-197, т. 7).

На підставі розпорядження № 93-АР від 19.06.2017 здійснено заміну судді О.В. Конюх, у зв'язку з її перебуванням у відпустці, шляхом проведення повторного автоматизованого розподілу.

Згідно протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів від 19.06.2017, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - О.В. Щоткін, судді: В.М. Бабкіна, Ю.В. Подоляк.

Ухвалою суду від 20.06.2017 було прийнято справу до провадження вищезазначеним складом суддів та призначено до розгляду на 18.07.2017.

Розпорядженням № 14.07.2017 № 112-АР здійснено заміну судді Подоляка Ю.В., у зв'язку з перебуванням останнього у відпустці, на суддю Кошика А.Ю. (протокол від 14.07.2017).

Ухвалою суду від прийнято справу до провадження у складі суддів: головуючий суддя- О.В. Щоткін, судді: В.М. Бабкіна, А.Ю. Кошик та розгляд справи призначено на 17.08.2017.

17.08.2017 від представника ПАТ «Ощадбанк» подано клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових обґрунтувань поданих раніше заперечень на позовну заяву.

В судовому засіданні 17.08.2017 було вирішено відкласти розгляд справи на 05.09.2017.

05.09.2017 через канцелярію суду (вх. номер 18492) позивачем подані додаткові пояснення заявлених позовних вимог про визнання за ним право власності на спірні квартири.

Від інших учасників даної справи суду будь-яких додаткових клопотань та пояснень не надходило.

Присутні в судовому засіданні представники позивача, відповідача-1 та третьої особи - ПАТ «Ощадбанк» обґрунтували подані раніше пояснення та заперечення.

Враховуючи те, що дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, яких достатньо для об'єктивного вирішення спору по суті, судом закінчено, а також враховуючи приписи статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи, суд, керуючись нормами статті 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 05.09.2017 оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2016, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 позовні вимоги задоволено частково та визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти", що діє від свого імені та в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Будівельний" право власності на квартири №№19, 43, 102, 118, 123, 134, 141, 142, 161, 162, 201, 206, 209, 218, 222, 227, 231, 237, 311, 317, 330, 339, 378, 383, 396, 401, що знаходяться в житловому будинку №9 по вул. Коцюбинського, село Чайки, Києво-Святошинського району Київської області. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що судами не встановлено, за яких саме передбачених законом підстав, у який законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, а тому при новому розгляді необхідно взяти до уваги викладене.

Тобто, фактично суд касаційної інстанції вказав на обов'язок суду першої інстанції при новому розгляді справи першочергово дослідити правомірність звернення позивача до суду (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) саме з обраним ним способом захисту - визнання права власності на квартири, що є об'єктом інвестування.

Частиною 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням вказівок викладених в постанові Вищого господарського суду від 22.11.2016 та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

У відповідності до укладених 04.04.2008, 21.04.2008 та 05.05.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти", що діє від свого імені та в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Будівельний» (далі - покупець), Українським консорціумом «Екосорб» (далі-емітент), Пайовим венчурним інвестиційним фондом «Альфа-К» недиверсифікованого виду закритого типу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Екосорб Інвест» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська мандатна компанія" (далі - повірений) договорів купівлі-продажу цінних паперів, об'єктом інвестування є об'єкт нерухомого майна, а саме квартира в житловому будинку, будівництво якого ведеться по вул. Коцюбинського, 9 (будівельний №36), с. Чайки, Києво-Святошинського, Київської області.

Спір у даній справі стосується визнання права власності на квартири за номерами 19, 43, 102, 118, 123, 134, 141, 142, 161, 162, 167, 201, 206, 209, 218, 222, 227, 231, 237, 311, 317, 330, 339, 378, 383, 396, 401, що знаходяться в житловому будинку № 9 по вул. Коцюбинського, село Чайка, Києво-Святошинського району, Київської області за позивачем, які на його думку, у відповідності до договорів про бронювання квартир від 04.04.2008, 21.04.2008 та 05.05.2008, мали бути передані позивачу у власність при погашенні пакету облігацій.

Зважаючи на те, що облігації були погашені позивачем в повному обсязі, а відповідач-1 (в подальшому - відповідач-2, у зв'язку зі зміною забудовника), не виконали свого обов'язку щодо передачі квартир, позивач вважає своє право порушеним та, як наслідок, просить визнати за ним право власності на спірні квартири.

У відповідності до приписів статті 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав є не "чуже майно", а також не відносяться до прав власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги, визнаються майновими.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист цих прав здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договорів купівлі-продажу Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність».

Статтями 1, ч. 1, 3 ст. 4, ч. 2 ст. 5, ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Такими цінностями можуть бути, зокрема, кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери.

Об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування.

Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Зазначені норми разом з укладеними договорами лише дають право на оформлення права власності за собою, яка є інвестором.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на ту підставу, що ним було виконано грошові зобов'язання за договорами купівлі-продажу цінних паперів, якими він був зобов'язаний оплатити пакет облігацій, тобто ним було вчинено дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги на перехід права власності на об'єкт будівництва (спірні квартири).

У відповідності до положень ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення порушеного права. При цьому, позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Отже враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, при застосуванні цієї норми необхідно встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Проте, в позивача права власності на спірні квартири не виникло. За змістом договорів купівлі-продажу цінних паперів позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.03.2016 у справі № 6-289цс16.

Таким чином, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що він є власником спірного нерухомого майна (квартир), й це право оспорюється або не визнається іншою особою, або те, що він втратив документ, який засвідчує його право власності, а звернення позивача до суду лише підтверджує підстави не для визнання права власності, а для його набуття, у зв'язку з чим посилання на норми ст. 392 ЦК України особи, яка не є власником спірного майна, та якою право власності в установленому законодавством порядку не оформлювалось, є недоцільним та необґрунтованим, у зв'язку з чим вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти" про визнання за ним права власності на квартири задоволенню не підлягає.

Стосовно заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про застосування строків позовної давності, викладеної в поданих поясненнях 27.03.2017 , слід зазначити, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

З огляду на те, що як встановлено вище, факт порушення права позивача відсутній, позовна давність не може бути застосована.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дата підписання повного тексту рішення 20.09.2017

Головуючий суддя О.В. Щоткін

Суддя В.М. Бабкіна

Суддя А.Ю. Кошик