ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа № 909/227/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Петрик К.О.

за участі представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року у справі №909/227/16 за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить суд, стягнути з ПАТ "Тисменицягаз" 249 746,36 грн, з яких: 214 872,76 грн - пеня, 12 608,26 грн - 3% річних, 22 265,34 грн - інфляційні втрати. Обгрунтовує, що ПАТ "Тисменицягаз" порушило: п.6.1. укладеного сторонами Договору на купівлю-продаж природного газу №13-152-Б від 04.01.13р., а саме, позивач несвоєчасно здійснив розрахунок за поставлений по актах приймання - передачі природний газ за січень 2013р. - червень 2015р., природний газ, на загальну суму 20 454 298,00 грн. За порушення строків оплати поставленого природно газу на підставі п. 7.2. Договору на купівлю-продаж природного газу №13-152-Б від 04.01.13р. та п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідач зобовязаний сплатити позивачу 214 872,76 грн - пені, 12 608,26 грн - 3% річних, 22 265,34 грн - інфляційних втрат.

ПАТ "Тисменицягаз" заперечило проти позову, звертає увагу суду на те, що вартість спожитого природного газу в сумі 20 454 298,00 грн, відповідач сплатив у повному обсязі, а покладення позивачем на відповідача додаткових юридичних обовязків, обумовлених п.7.2. Договору, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, у вигляді пені, 3% річних, інфляційних, вважає безпідставним, позаяк позивач не виконав взяті на себе зобовязання, обумовлені п. 3.4. Договору - не повернув ПАТ "Тисменицягаз" підписані та скріплені печаткою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" акти приймання-передачі природного газу за січень 2013р. - червень 2015р., які в силу п.п. 3.4, 6.1. Договору є підставою для підтвердження фактичних обсягів, ціни, вартості отриманого природного газу та остаточних розрахунків між сторонами. Вважає, що в даному випадку прострочення боржника (відповідача) відсутнє, оскільки зобовязання не могло бути виконане внаслідок прострочення кредитора (позивача).

Господарський суд Івано-Франківської області рішенням 02 червня 2016 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовив повністю.

Вищий господарський суд України постановою від 07 лютого 2017 року рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05 вересня 2016 року скасував, а справу направив на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області. Вищий господарський суд України зобовязав суд першої інстанції урахувати постанову від 07 лютого 2017 року, всебічно і повно зясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті.

Суд касаційної інстанції вказав, зокрема, що судами було встановлено, що сторони узгодили в договорі зобов'язання відповідача здійснити оплату за газ виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки, при цьому умови договору не пов'язують здійснення таких поточних платежів із складанням та підписанням актів у місяці поставки, що не суперечить приписам частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, що не було враховано судами під час прийняття рішень про відмову у позові.

Дійшовши висновку, що порядок взаєморозрахунків сторін слід визначати за правилами остаточного розрахунку за фактично переданий газ, який за змістом договору здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць, суди не врахували, що несвоєчасне повернення позивачем підписаних актів не впливало на строк виконання відповідачем обов'язку, наведений в абзаці першому пункту 6.1 договору.

Вищий господарський суд України зазначив, що суди помилково визначили у спірних правовідносинах зустрічними зобов'язання з повернення актів приймання-передачі природного газу та, відповідно, настання строку оплати цього газу саме з такого моменту та не обґрунтували, що перешкоджало відповідачу здійснити поточні платежі протягом місяця поставки та чи пов'язана неповнота розрахунків та необхідність остаточних розрахунків у зв'язку з розбіжностями обсягів планового постачання з даними актів прийому-передачі.

Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 18 травня 2017 року у справі №909/227/16 позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" про стягнення 249746,36 грн задовольнив частково: стягнув з публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"22265,34 грн - інфляційних втрат, 11236,95 грн - 3 % річних, 8417,37 грн - пені, а також 628,79 грн - судового збору. Суд при прийнятті рішення керувався вказівками касаційної інстанції, укладенням узгоджених сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 13-152-Б, Додаткових угод № 8 від 22.12.2014 р., №9 від 05.02.2015 р. та №11 від 23.03.2015 р. до Договору, у відповідності до ст. 124, 129 Конституції України, ст.11, 203, 204, 253, 256, 257, 260, 261, 267, 526, 530, 611, 625, 629, 655, 692, 714 ЦК України, ст.173, 174, 193, 216, 230, 231 ГК України, керуючись ст.33, 43, 49, 55, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, здійснивши перевірку нарахованих позивачем заборгованості на штрафних санкцій за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство".

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить скасувати рішення Господарського суду суд Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року у справі №909/227/16 в частині відмови щодо стягнення пені у розмірі 206 455,39 грн і постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача щодо стягненні стягнення пені у розмірі 206 455,39 грн. Апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог у стягненні пені і вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 232 ГК України, ст.ст. 525, 526, 599, 625 ЦК України та процесуального права, зокрема ст. 4-7, 43 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи. Зазначає, що суд як на підставу для часткового задоволення вимог про стягнення пені послався на ту обставину, що оскільки п. 7.2 Договору купівлі-продажу газу сторонами змінено порядок нарахування пені, та відповідно здійснив перерахунок з урахуванням умов даної норми. Вважає, що п. 7.2 Договору передбачає стягнення пені за кожен день прострочення платежу, що мало бути здійснено у відповідності до п. 6.1 Договору порядок нарахування пені має здійснюватись не по 20 липня 2015 року (передбаченої в п.7.2), а в п.6.1. Договору з 20 числа, кожного місяця прострочення, протягом періоду поставки газу. Стверджує, що укладення п.7.2. договору в редакції додаткової угоди №2, сторони не змінювали передбачений законодавством та п.6.1. договору порядок нарахування пені. Сторони лише обумовили момент виникнення права на її нарахування.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, просить оскаржуване рішення залишити без змін. Вважає, що пеня може застосовуватися лише у випадку, коли він не розрахувався до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, оскільки відповідно до Додаткової угоди від 19 червня 2015 року в частині поставки договір припинив дію з 01 липня 2015 року.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін і вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року по справі №909/227/16 слід залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Такі ж вимоги передбачено й статтею 193 Господарського кодексу України.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України).

За умовами статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Частиною 6 статтею 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За приписами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 653 ЦК України щодо правових наслідків зміни договору зазначено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу).

Згідно з матеріалами справи 04 січня 2013 року публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та публічне акціонерне товариство "Тисменицягаз" уклали договір купівлі-продажу природного газу №13-152-Б (договір). Відповідно до умов договору продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п. 1.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 8 від 22.12.2014 р. до Договору).

Згідно п. 1.2 р. 1 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Кількість та якість газу узгоджені сторонами в п. 2.1 ст. 2 в редакції Додаткових угод № 8 від 22.12.2014 р., №9 від 05.02.2015 р. та №11 від 23.03.2015 р. до Договору.

Пунктами 3.2 та 3.3 Договору передбачено, що приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більш як плюс, мінус 5 відсотків. При необхідності відступу від середньодобової норми продавцем і покупцем установлюється нерівномірна подача газу за взаємно узгодженими графіками. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмової формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно із п. 4.1 Договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця.

З метою узгодження обсягів переданого газу його вартості та інших умов до даного договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу, порядок проведення розрахунків між сторонами та строку дії договору.

Ціна газу узгоджена сторонами в розділі 5 Договору із змінами, внесеними Додатковими угодами до Договору №3, 4, 5, 6,7 ,10,12,13 та 14 .

На виконання умов договору позивач за період з січня 2013 року по червень 2015 року включно передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 20 454 298,00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи. Відповідач за поставлений позивачем природний газ розрахувався з порушенням строків, встановлених Договором.

Відповідач не заперечив факт отримання ним протягом січня 2013 року по червень 2015 року природного газу в наведених вище обсягах.

За умовами 6.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 28.04.2014р. до Договору) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національної валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Пунктом 7.2 Договору (в чинній редакції Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 р. до Договору) передбачено, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 Договору).

Згідно із п. 9.2 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 роки.

Додатковою угодою №15 від 19.06.2015р. до Договору сторони домовились про таке:

- вважати договір № 13-152-Б від 04.01.2013 р. таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01.07.2015 р.;

- викласти статтю 11 «Строк дії договору» в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення».

Вимога про стягнення пені в сумі 214872,76 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання заявлена позивачем на підставі пункту 7.2 Договору (в чинній редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013р. до Договору), за змістом якого у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 Договору).

Разом з тим ураховуючи умову Додаткової угоди № 15 від 19.06.2015р. до Договору про те, що договір № 13-152-Б від 04.01.2013р. припинив дію в частині поставки природного газу з 01.07.2015р., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право на нарахування пені виникло у позивача з 20.07.2015р. Тому, саме з цієї дати позивач має право на нарахування відповідачу пені за порушення останнім строків виконання грошового зобовязання. Така ж правова позиція висловлена у постановах Вищого господарського суду України від 08.11.2016 у справі №924/107/16 та від 14.12.2016 у справі №908/299/16.

Викладені умови договору спростовують доводи позивача щодо підстав і дати нарахування пені.

Також суд першої інстанції перевірив правильність розрахунку пені виходячи із обставин виникнення і простроченої суми боргу, умов Договору щодо настання відповідальності за прострочення платежу - нарахування пені, інфляційних втрат і 3% річних і констатував що за період з 20.07.2015р до 10.08.2015р. сума пені становить 8417,37 грн, сума 3% річних становить 11236,95 грн, сума інфляційних втрат - 22265,34 грн Ці суми заборгованості суд і присудив стягнути з відповідача на користь позивача.

У частині позовних вимог про стягнення 206455,38 грн пені та 1371,31 грн - 3 % річних суд відмовив, оскільки такі заявлені безпідставно.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Постановляючи оскаржене рішення Господарський суд Івано-Франківської області дослідив усі обставини справи, надані докази, дав їм належну юридичну оцінку та правильно застосував норми матеріального і процесуального права щодо вирішення спору. Отже, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року у справі №909/227/16 є обґрунтованим, відповідає вимогам закону. Доводи ж апеляційної скарги цього висновку не спростовують, а тому законних підстав для скасування оскарженого судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року у справі №909/227/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.М. Гриців

суддя Л.Л. Давид

суддя Г.Т. Кордюк