РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа №910/8249/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпродзержинська фармацевтична компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К."

про стягнення 1 588 283, 67 грн.

за участю представників:

від позивача:Лавенцов В.В. - представник за довіреністю б/н від 10.04.2017р.
від відповідача:Сегал Є.А. - представник за довіреністю б/н від 01.06.2017р.
від третьої особи-1:Лабатюк Я.М.- представник за довіреністю б/н від 20.04.2017 р. Беніцька В.І. - представник за довіреністю б/н від 01.03.2017р.
від третьої особи-2:Лавринович - представник за довіреністю № 10/07/2017-3-Дн від 10.07.2017 р. Атаманова Ю.Є. представник за довіреністю № 10/07/2017 від 10.07.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" (далі - ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації", позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (далі - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія", відповідач) про стягнення 1 588 283, 67 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач, як новий кредитор на підставі договору про надання послуг факторингу № Ф240317/2 від 24.03.2017 р., укладеного з первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (далі - ТОВ "Фрам Ко", третя особа-1), посилається на порушення відповідачем (боржником) умов договору поставки № 1101 від 24.11.2014 р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

У позові ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації" просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 1 588 283,67 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.07.2017 р. до розгляду справи було залучено ТОВ "Фрам Ко" (третя особа-1) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, а також третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К." (далі - ТОВ "МЦ "М.Т.К.", третя особа-2).

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначив, про відсутність у нього заборгованості перед новим кредитором - ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації", оскільки вартість поставленого товару була вже сплачена первісному кредитору - ТОВ "Фрам Ко" до того, як він дізнався про заміну сторони кредитора у зобов'язанні. Також подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 29.08.2017 р. у справі № 910/11566/17, яким було відмовлено у визнанні договору факторингу № Ф240317/2 від 24.03.2017 р. недійсним. Розглянувши вказане клопотаня, суд відмовив у його задоволенні, оскільки результати розгляду іншої справи не впливають на правильність вирішення даного спору.

Представники третьої особи-1 - ТОВ "Фрам Ко" вважали, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем.

Представники третьої особи-1 - ТОВ "МЦ "М.Т.К." проти позовних вимог заперечували з підстав, визначених відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 24.03.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (клієнт) був укладений договір про надання послуги факторингу № Ф210317/2 (далі - договір факторингу), відповідно до якого фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 1 588 283,67 грн. у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право вимоги за договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р. до ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (боржник) в розмірі 1 588 283,67 грн.

За умовами п. 2.1 договору факторингу винагорода фактора дорівнює 5 % від суми відступленої грошової вимоги, визначеної у п. 1.1 договору. Фактор сплачує клієнтові у строк до 01.07.2017 р. грошові кошти в сумі 1 508 869,48 грн. шляхом перерахування на його банківський рахунок.

Фактор має право вимагати від клієнта відступлення йому вимоги в передбачені додатком № 1 до цього договору порядку і строки та не перераховувати клієнту кошти до виконання останнім обов'язку щодо віступлення фактору вимоги (п.п. 3.1.1, 3.1.2 договору факторингу).

Договір факторингу вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (у разі наявності). Строк цього договору складає 1 рік на починає свій перебіг з моменту, визначеного у п. 6.1 договору і закінчується 24.03.2018 р. (п. п. 6.1, 6.2).

У додатку № 1 до договору факторингу сторони (ТОВ "Фрам Ко" та ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації") погодили перелік вимог, які передаються фактору за договором, а у додатку № 2 - визначили, що вимоги за договором факторингу передаються фактору у строк в три робочі дні з дати підписання договору.

Згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно з ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України встановлено, що фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені обставини, до позивача, як нового кредитора, на підставі договору факторингу № Ф240317/2 від 24.03.2017 р. перейшло право вимагати від боржника - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" належного виконання всіх зобов'язань за договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р. (основним зобов'язанням) щодо оплати вартості поставленого товару.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав та поставлений первісним кредитором - ТОВ "Фрам Ко" (третьою особою-1) товар не оплатив, отже, у ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" виникла заборгованість за основним договором поставки у сумі 1 588 283,67 грн.

Перевіряючи факт наявності заборгованості ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" перед позивачем, суд встановив наступне.

Так, 24.12.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (постачальник, третя особа-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (покупець, відповідач) був укладений договір поставки товару № 1101 (далі - основний договір поставки), відповідно до якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), та інше (товар), а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору (п. 1.1 основного договору поставки).

Даний договір набирає сили з моменту його підписання та діє до 31.12.2014 р. якщо протягом 10 днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не виявила бажання його розірвати, то він вважається пролонгованим на наступний та кожний наступний рік (п. 8.1 основного договору поставки).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вказаного договору поставки ТОВ "Фрам Ко", як постачальник, у період з 15.02.2017 р. по 21.03.2017 р. передало відповідачу, як покупцю, товар загальною вартістю 1 588 283,67 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними за вказаний період, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Проте, судом встановлено, що відповідач (як покупець) свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав належно, вартість товару за договором поставки третій особі-1 (постачальнику) сплатив наступним чином.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24.04.2017 р., ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" звернулось до ТОВ "Фрам Ко" із заявою № 1882 про припинення зобов'язань за договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р. на суму 1 550 000,00 грн. шляхом часткового зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, які виникли у ТОВ "Фрам Ко" перед ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" за іншим договором поставки - № 4/17 від 02.01.2017 р. на суму 1 550 000,00 грн. Вказана заява була отримана ТОВ "Фрам Ко" 27.04.2017 р., про що свідчить копія інформаційної довідки щодо руху поштового відправлення.

При цьому судом встановлено, що зустрічні грошові вимоги у відповідача виникли в силу договору поруки від 27.03.2017 р., яким забезпечувалось виконання зазначеного договору постачання № 4/17 від 02.01.2017 р., укладеного між ТОВ "Фрам Ко" (покупець) та ТОВ "МЦ "М.Т.К." (постачальник) (далі - договір поставки). Відповідно до цього договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення, харчові продукти для спеціального дієтичного призначення, косметичні засоби (товар) у кількості, асортименті і по цінах згідно накладних, а покупець (ТОВ "Фрам Ко") зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору постачання.

Як вже зазначено, 27.03.2015 р. з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017 р., між ТОВ "МЦ "М.Т.К." (постачальник, кредитор) та ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (поручитель) був укладений договір поруки (далі - договір поруки), відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання ТОВ "Фрам Ко" (покупець) своїх зобов'язань за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017 р., у сумі 1 550 000,00 грн.

У судовому засіданні встановлено, що ТОВ "Фрам Ко" взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості поставленого товару за договором № 4/17 від 02.01.2017 р. не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у вказаній сумі.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки на підставі п. 2 ст. 554 ЦК України.

Отже, в силу статті 553 ЦК України та укладеного договору поруки, ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» (кредитор) мало право вимагати виконання обов'язку з оплати боргу за вказаним договором поставки безпосередньо від поручителя - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія".

На підставі вимоги кредитора, 24.04.2017 р. відповідач - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія", як поручитель, погасив заборгованість боржника - ТОВ "Фрам Ко" за договором поставки на користь ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.» на суму 1 550 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р1227 від 24.04.2017 р. та банківською випискою з рахунку ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.».

Відповідно до ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Також згідно з п. 3.4 договору поруки до поручителя, який виконав зобов'язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, в тому числі і ті, що забезпечували його виконання. Після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки у разі виконання поручителем зобов'язань боржника перед кредитором останній зобов'язується передати поручителю всі документи, які засвідчують вимоги до боржника, і передати права, які забезпечують цю вимогу, в 3-денний термін з дня виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2017 р. ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.» передало, а ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" отримало документи, які підтверджують вимогу до боржника - ТОВ "Фрам Ко" та її виконання поручителем, про що свідчить акт приймання-передачі документів від 24.04.2017 р.

Отже, враховуючи оплату ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (поручителем) заборгованості ТОВ "Фрам Ко" за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017 р. у сумі 1 500 000,00 грн., відповідач набув зустрічне право вимоги за цим договором до ТОВ "Фрам Ко" на вказану суму.

Таким чином, судом встановлено, що за основним договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р. ТОВ "Фрам Ко" є кредитором, а ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" - боржником, і навпаки, за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017 р. ТОВ "Фрам Ко" - боржником, а ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" є кредитором.

При цьому суд враховує, що вимоги, які виникли між сторонами правочинів на підставі ідентичних договорів, а саме - на підставі договорів поставки № 1101 від 24.11.2014 р. та № 4/17 від 02.01.2017 р., є зустрічними та однорідними (грошовими), строк виконання яких вже настав по обох договорах.

Частиною 3 ст. 203 ГК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 601 ЦК України, встановлено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що достатньо заяви однієї сторони для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (ч. 3 ст. 203 ГК України). Моментом припинення зобов'язань сторін у такому випадку є момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та її направлення кредитору (вказана позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 910/25488/15 від 13.07.2017 р.).

Суд відхиляє доводи позивача та третьої особи-1 - ТОВ "Фрам Ко" про те, що пунктом 8.2 договору поставки № 4/17 від 02.01.2017 р. було передбачено заборону передавати сторонами свої права за цим договором третім особам без письмової згоди іншої особи (ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» або ТОВ "Фрам Ко"), а тому ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" не набуло прав поручителя за договором поруки.

Так, згідно з п. 8.2 договору поставки жодна із сторін не має права передавати свої права за договором третій особі без письмової згоди іншої сторони.

З указаного пункту вбачається, що сторони погодились на заборону передачі права вимоги, а не на заборону поручительства за боржника. Указані договори (передача права вимоги та порука) не є тотожними за своєю правовою природою, а породжують різні правові відносини між сторонами та мають для останніх різні правові наслідки в силу закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Отже, договір поруки передбачає саме забезпечення виконання забов'язань боржника, а не передачу прав боржника третій особі, як це визначено пунктом 8.2 договору поставки-2.

Як вказав Верховний Суд України у своїй правовій позиції у постанові від 20.02.2012 р. по справі № 6-51цс11, положеннями статей 553, 554, 626 ЦК України договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Порука створює права для кредитора та обов'язок для поручителя, при цьому безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються та не змінюються.

За таких обставин договір поруки не є правочином про передачу права вимоги третім особам або заміну кредитора у зобов'язанні (правова позиція також викладена Вищим господарським судом України у постановах від 19.11.2015 р. у справі № 904/2224/15 та від 15.05.2017 р. у справі № 904/10695/15).

Крім того, проаналізувавши наведені норми закону, суд зазначає, що ні умовами договору поставки № 4/17 від 02.01.2017 р., ні договором поруки не встановлено обов'язку кредитора та поручителя попереджати чи одержувати згоду боржника (ТОВ "Фрам Ко") на укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором (ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.»), як і не передбачено заборони на заміну кредитора шляхом виконання обов'язку боржника поручителем (ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія") або обмеження права кредитора на забезпечення виконання зобов'язання боржником шляхом укладення договору поруки.

Таким чином, беручи до уваги умови договорів поставки № 1101 від 24.11.2014 р. та № 4/17 від 02.01.2017 р., стан їх виконання сторонами, судом було встановлено, що відповідач є боржником ТОВ "Фрам Ко" (третьої особи-1) на суму 1 588 283,67 грн. за договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р. і одночасно - кредитором ТОВ "Фрам Ко" на суму 1 500 000,00 грн. за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017 р.

З матеріалів справи вбачається, що умови заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог сторонами були схвалені, зокрема, відповідачем при зверненні з даною заявою до ТОВ "Фрам Ко", а останнім - шляхом мовчазної згоди (конклюдентних дій), дії щодо оскарження такого одностороннього правочину ним не здійснювались.

Отже, сторони своїми діями (бездіяльністю) засвідчили факт прийняття до виконання спірного правочину (заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог) та про його схвалення юридичною особою.

За таких обставин, зважаючи на проведений взаємозалік зустрічних однорідних вимог між ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" та ТОВ "Фрам Ко" на суму 1 550 000,00 грн., судом встановлено, що заборгованість на вказану суму з 24.04.2017 р. (заява про зарахування зустрічних однорідних вимог) у відповідача за основним зобов'язанням - договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р. відсутня.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 26.04.2017 р. відповідач сплатив ТОВ "Фрам Ко" іншу частину заборгованості за вказаним договором поставки у сумі 38 283,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р1241, наявним у матеріалах справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач повністю виконав свій обов'язок з оплати поставленого товару за договором № 1101 від 24.11.2014 р. на загальну суму 1 588 283, 67 грн. (1 550 000,00 грн. + 38 283,67 грн.), тому заявлена у позові заборгованість у нього відсутня.

Проте, позивач у судовому засіданні заперечував цей факт та вважав, що саме новому кредитору - ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації", а не первісному кредитору (ТОВ "Фрам Ко") відповідач зобов'язаний був оплатити кошти.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що інше не було встановлено ні договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р., ні договором факторингу. Отже, оскільки вказаними угодами не було передбачено отримання згоди боржника на відступлення права вимоги новому кредитору (ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації"), відповідач - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" не був обізнаний про таку заміну первісного кредитора на ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації".

Частиною 2 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Крім того, частиною 2 ст. 517 зазначеного Кодексу України встановлено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

З указаними нормами кореспондуються також приписи ст. 1082 ЦК України, відповідно до яких боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, проте має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. При цьому новий кредитор несе ризики несприятливих для нього наслідків.

Як встановлено судом, ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації" лише 11.05.2017 р. направило повідомлення боржнику - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (лист № 24/03 від 10.05.2017 р.) про відступлення права грошової вимоги за договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р. Проте, відповідач виконав свій обов'язок з оплати товару за цим договором - 24.04.2014 р. та 26.04.2017 р. (шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та cплатою частини заборгованості), тобто раніше, ніж його було повідомлено про відступлення права вимоги за договором факторингу. Отже, за таких обставин, виконання боржником - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" свого обов'язку за договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р. первісному кредиторові - ТОВ "Фрам Ко" є належним виконанням.

З огляду на викладене, враховуючи факт добросовісного (належного) виконання ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (боржником) зобов'язання перед первісним кредитором (ТОВ "Фрам Ко") за договором поставки № 1101 від 24.11.2014 р., підстави для стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1 588 283, 67 грн. за цим договором відсутні. Відтак, суд відмовляє у задоволенні позову ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації".

Згідно зі ст. 49 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпродзержинська фармацевтична компанія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко", третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К." про стягнення 1 588 283, 67 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 14 вересня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 20 вересня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.