ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р.Справа № 922/2633/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, , адреса для листування: 01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, 38;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1;

про стягнення 127879,68 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Іванової Г.С. (довіреність б/н від 18.07.2017);

відповідача - ОСОБА_4 (довіреність б/н від 02.09.2017).

Технічна фіксація судового процесу здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: КП «Діловодство спеціалізованого суду», на диск серії СІСХ-10356.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення частини заборгованості за кредитним договором №К-2007164 від 26.08.2011 у розмірі 127879,68 грн., яка складається із суми прострочених процентів за період з 01.09.2014 по 31.01.2015.

В обґрунтування позову зазначає, що 26.08.2011 між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №К-2007164. Однак в порушення умов вказаного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до господарського суду із позовом. Рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2014 по справі №922/4631/13 позовні вимоги АТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитом в розмірі 635700,00 грн.; суму заборгованості за процентами в розмірі 34611,51 грн., пеню за кредитом в розмірі 4591,56 грн., пеню за процентами в розмірі 681,01 грн., судовий збір у розмірі 13511,68 грн. Зазначене рішення на теперішній час не виконане, у зв'язку із чим у відповідача за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором та невиконання рішення суду виникла заборгованість за процентами. Здійснюючи правове обґрунтування посилається на ст.ст.525, 526, 530, 599, 611, 612, 631, 1048, 1049, 1054, Цивільного кодексу України, ст.ст.193,231 Господарського кодексу України, ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2017 відкладено розгляд справи на 25.09.2017 о 12:50 год.

Відповідач надав заперечення на позов (вх. №30501 від 19.09.2017), який долучено судом до матеріалів справи.

Також відповідач звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі (вх. №30502 від 19.09.2017), яке також долучено судом до матеріалів справи.

Суд зазначає, що клопотання про зупинення провадження у справі буде розглянуто у процесі розгляду справи по суті.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач у запереченні на позов (вх. №30501 від 19.09.2017), а його повноважний представник у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги про стягнення суми коштів у розмірі 127879,68 грн., що складається із суми прострочених процентів за період з 01.09.2014 по 31.01.2015 є безпідставними. Так як позивач фактично просить стягнути вказану суму вдруге, оскільки за його позовом Апеляційним судом Харківської області 15.02.2017 у справі №619/6414/13-ц було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки на забезпечення виконання зобов'язань ФО-П ОСОБА_2 за кредитним договором №К-2007164 від 26 серпня 2011 року, між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5, яка виступає майновим поручителем ФО-П ОСОБА_2, було укладено іпотечний договір. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-2007164 від 26 серпня 2011 року в загальному розмірі 2652351,73 грн., яка складається з: 635700,00 грн. - сума заборгованості за простроченим кредитом (в тому числі заборгованість 635700,00 грн., що стягнута за рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2014 по справі №922/4631/13); 713407,11 грн. сума заборгованості по простроченим процентам (в тому числі заборгованість 34611,51 грн., що стягнута за рішенням господарського суду Харківської області 16.01.2014 по справі №922/4631/13); 624767,10 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 3560,79 грн. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів. Відтак, Апеляційним судом Харківської області встановлено, що заборгованість ФО-П ОСОБА_2 за кредитним договором у розмірі 2652351,73 грн. складається в т.ч. і з прострочених процентів, яка існує станом на 25.04.2016. Таким чином, спір між сторонами про стягнення боргу за кредитним договором №К-2007164 від 26 серпня 2011 року в розмірі 2652351,73 грн. вирішив Апеляційний суд Харківської області, який в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-2007164 від 26 серпня 2011 року у розмірі 2652351,73 грн. звернув стягнення на предмет іпотеки з включенням і прострочених процентів станом на 25.04.2016.

На запитання суду щодо включення до вказаної представником відповідача суми заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду апеляційної інстанції, суми коштів за простроченими процентами, з позовом щодо стягнення якої звернувся позивач до суду, представник позивача зазначила, що надати точної відповіді на вказане запитання у цьому судовому засіданні не має можливості, проте може надати письмові пояснення, для підготовки яких необхідний час. Проте, у будь-якому випадку звернення кредитора до суду з позовами щодо стягнення заборгованості з боржника за договором кредиту та відповідно з позовом до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за цим же договором кредиту є правом кредитора, у разі якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Представник відповідача підтримав у судовому засіданні заявлене клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №30502 від 19.09.20170), в якому просив зупинити провадження у справі №922/2633/17 до закінчення розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справи №922/6414/13-ц за позовом ПАТ «ДельтаБанк» до ОСОБА_5, третя особа ФО-П ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-2007164 від 26 серпня 2011 року, що є предметом розгляду цієї справи. Вказав, що рішення Апеляційного суду Харківської області від 15.02.2017 по справі №619/6414/13-ц подано касаційну скаргу, судом касаційної інстанції відкрито касаційне провадження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2017 зупинено виконання вказаного рішення. А тому в разі, якщо суд касаційної інстанції залишить рішення апеляційного суду без змін, то і сума коштів за простроченими процентами буде стягнута за рахунок предмета іпотеки, у зв'язку із чим підстав для її повторного стягнення не буде. Зауважив, що цю справу неможливо розглянути до розгляду судом касаційої інстанції справи №619/6414/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача проти зупинення провадження у справі заперечувала.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (вх. №30502 від 25.09.2017), суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18 відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Предметом розгляду у цій справі є стягнення частини заборгованості за кредитним договором №К-2007164 від 26.08.2011, яка складається із суми прострочених процентів за період з 01.09.2014 по 31.01.2015, а предметом позову у справі №619/6414/13-ц є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за цим же кредитним договором у загальному розмірі 2652351,73 грн.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

З огляду на виклалене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, у зв'язку із тим, що зазначені справи не пов'язані між собою, так як обставини встановлені судом касаційної інстанції у справі №619/6414/13-ц не вплинуть на подання і оцінку доказів у справі №922/2633/17 та не матимуть преюдиційного значення згідно із ст.35 ГПК України, водночас заявлення кредитором позовів про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором та стягнення заборгованості за цим же договором є його правом.

Представник відповідача заявив усне клопотання про залишення позову без розгляду, так є рішення Апеляційного суду Харківської області, яким вирішено спір про той же предмет і з тих же підстав.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

26.08.2011 між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (позивач, банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір № К-2007164, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 400000,00 грн., з кінцевим терміном повернення заборгованості до 25.08.2014 року. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 24,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови кредитного договору, 29,99% річних, у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених в кредитному договорі (зазначена умова зміни процентної ставки вступає в дію, починаючи з моменту (дати) невиконання зазначених зобов'язань та діє до дня включно) виконання зобов'язань.

Статтею 1054 ЦК України передбачено,що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 5.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити своєчасну оплату платежів, передбачених кредитним договором.

Згідно з п. 1.1.1. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного у п. 1.1. кредитного договору згідно Графіку платежів, наведеного у Додатку №1 до кредитного договору, який є невід'ємною частиною, на рахунок кредитора, зазначений у п. 2.1. кредитного договору.

28.09.2011 між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 відповідно до якої ПАТ «Дельта Банк» надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 400 000,000 грн. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 24,99% річних (а.с.12-22).

06.01.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої ПАТ «Дельта Банк» надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 500 000,000 грн. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 24,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови кредитного договору, 28,13% річних, у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених в кредитному договорі.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.04.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №4, відповідно до якої ПАТ «Дельта Банк» надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 467 740,000 грн. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 25,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови кредитного договору - 30,43 % річних, у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених в кредитному договорі.

Матеріали справи свідчать, що 31.10.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №5, відповідно до якої ПАТ «Дельта Банк» надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 635 700,000 грн. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 27,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови кредитного договору, 30,00% річних, у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених в кредитному договорі, 47-99 % річних - у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту.

У п.2.3. кредитного договору сторони дійшли згоди, що моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Пунктом 3.1. кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої за п.1.1., або зміненої відповідно до п.п.3.5.-3.7., цього договору.

Згідно із п.3.2. кредитного договору, нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до п. 8.2. кредитного договору, невиконання позичальником будь-яких своїх зобов'язань за кредитним договором, та/або умов договорів забезпечення, зазначених в п.1.4. кредитного договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п. 1.1., 1.3., 3.3. кредитного договору, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій та штрафів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 8.3, 8.4. кредитного договору.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення.

У п.11.15. кредитного договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2014 по справі №922/4631/13 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ФО-П ОСОБА_2 про стягнення коштів, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, стягнуто з ФО-П ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитом в розмірі - 635700,00 грн; суму заборгованості за процентами в розмірі - 34611,51 грн., пеню за кредитом в розмірі - 4591,56 грн., пеню з процентами в розмірі - 681,01 грн., судовий збір в розмірі - 13511,68 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено (а.с.23-26).

Згідно із частиною 3 статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.07 №8 передбачено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Рішення господарського суду Харківської області від 16.01.2014 по справі №922/4631/13 набрало законної сили.

На примусове виконання вказаного рішення 03.02.2014 було видано наказ.

Зазначеним судовим рішенням встановлено факт неналежного виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором №К-2007164 від 26.08.2011.

Як свідчать матеріали справи на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції перебував наказ господарського суду Харківської області від 03.02.2014 по справі №922/4631/13 про стягнення з ФО-П ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 689095,76 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2015 ВП №46259227 (а.с.38).

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.12.2016 ВП №46259227 державним виконавцем Дергачівського районного ВДВС ГТУЮ в Харківській області було повернуто наказ господарського суду Харківської області від 03.02.2014 по справі №922/4631/13 ПАТ «Дельта Банк» на підставі п.2 . 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.39)

Як стверджує позивач, вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем рішення господарського суду Харківської області від 16.01.2014 по справі №922/4631/13 не виконано, заборгованість у розмірі 689095,76 грн., в тому числі і сума основного боргу за кредитним договором у розмірі 635700,00 грн., боржником (відповідачем) не сплачена.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем вищевказане судове рішення, в тому числі і в частині стягнення основного боргу в розмірі 635700,00 грн. не виконано, позивач, керуючись умовами договору та законодавством, просить стягнути з відповідача частину заборгованості за простроченими процентами, нарахованими на основну суму боргу за період з 01.09.2014 по 31.01.2015 у розмірі 127879,68 грн.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного суду України у справі №6-120цс15 від 23.09.2015.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання суми заборгованості за простроченими процентами.

Так, позивачем на суму непогашеного основного боргу у розмірі 635700,00 грн. нараховано відповідачу проценти за ставкою 47,99 % за період з 01.09.2014 по 31.01.2015 у розмірі 127879,68 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості за простроченими процентами в розмірі 127879,68 грн. за період з 01.09.2014 по 31.01.2015 (а.с.10,11) на предмет відповідності умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними, обгрунтованими та правильно розрахованими, у зв'язку із чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 49 ГПК України та покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 1918,20 грн. на відповідача.

Щодо усного клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначає, що воно має бути оформлене належним чином, а саме подане у письмовій формі з дотриманням вимог, що ставляться до юридичних документів. Крім того наголошує, що суд приймає відповідні рішення за результатами розгляду господарського спору, керуючись ГПК України, так як залишення позову без розгляду є правом суду, та вирішується відповідно до норм чинного законодавства України, а тому будь-які клопотання сторін з цього питання є недоцільними.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 4-2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) частину заборгованості за кредитним договором №К-2007164 від 26.08.2011 в розмірі 127879,68 грн., яка складається з суми прострочених процентів за період з 01.09.2014 по 31.01.2015, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1918,20 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.09.2017 р.

Суддя Н.А. Новікова