КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Справа№ 911/828/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Руденко М.А.

Андрієнка В.В.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Палій Ю.В.,

від відповідача: Науменко С.В., Савенецька-Фурс Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Столичні Будинки" на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2017р. у справі №911/828/17 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Приватного підприємства "Столичні Будинки"

про стягнення 148951,92 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого суду з позовом до Відповідача (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 01.06.2017р.) про стягнення заборгованості за угодою №241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором №52483 від 04.02.2013р. на постачання електричної енергії у сумі 148951,92 грн, з яких основний борг у сумі 128249,94 грн, 3% річних у сумі 3732,61 грн та інфляційне збільшення у сумі 16969,37 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.06.2017р. у справі №911/828/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 128249,94 основного бору, 3669,03 грн. 3% річних, 16969,37 грн. інфляційних витрат та 2233,33 грн. судового збору.

Рішення обґрунтоване неналежним виконання Відповідачем угоди №241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором №52483 від 04.02.2013р., внаслідок чого у Відповідача перед Позивачем утворилася заборгованість у сумі 128249,94 грн.

Також місцевий суд дійшов висновку, що у зв'язку з порушенням Відповідачем грошового зобов'язання до стягнення з останнього підлягає 3% річних та втрати від інфляції. При цьому, місцевий суд дійшов висновку, що Позивачем невірно визначено дату початку прострочення Відповідачем грошового зобов'язання, у зв'язку з чим вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом не досліджено всі наявні в матеріалах докази, надані Відповідачем, зокрема, контррозрахунок та заперечення від 07.06.2017р. Також Відповідач зазначає, що з 01.06.2014р. Позивач повинен був виставляти рахунки на оплату електричної енергії ОСББ «Білицька, 18».

Таким чином, на думку Відповідача, укладена угода про реструктуризацію боргу містила недостовірні дані, а заявлена Позивачем заборгованість не підтверджується первинними документами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017р. прийнято апеляційну скаргу Відповідача до провадження та призначено розгляд скарги призначено на 05.09.2017р. У судовому засіданні 05.09.2017р. оголошено перерву до 21.09.2017р.

20.09.2017р. Відповідач подав до суду пояснення до апеляційної скарги, в яких стверджує, що обставини постачання електричної енергії необхідно розглядати по двох будинках окремо, а також зазначає, що угода №241-15-е від 20.10.2015р. була підписана Відповідачем під тиском Позивача при повному ігноруванні претензій Відповідача.

Розпорядженням від 21.09.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Пономаренка Є.Ю., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Андрієнко В.В., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017р. вищевизначеним складом колегії суддів прийнято апеляційну скаргу Відповідача до провадження.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

04.02.2013р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії №52483, відповідно до розділу 1 якого Позивач продає електричну енергію Відповідачу для забезпечення потреб електроустановок Відповідача за об'єктами Відповідача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а Відповідач оплачує Позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок Відповідача. Приєднана та дозволена потужність у точці підключення визначена в додатку "Перелік об'єктів споживача".

Відповідно до п.2.5 договору у разі звільнення Відповідачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації, відчуження у будь-який спосіб займаного приміщення або закінчення терміну права користування на електроустановки, Відповідач зобов'язаний повідомити Позивача за 20 днів до настання таких змін та надати заяву про розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим договором, до дня настання вищезазначених змін включно.

Відповідно до додатку №4а до договору про постачання електричної енергії №52483 визначено перелік об'єктів Відповідача, до якого входять "житлові будинки з об'єктами соціальної сфери та підземним паркінгом" секцій №1 та №2 по вул. Білицька, 20, а також "житлові будинки з об'єктами соціальної сфери та підземним паркінгом" секцій №1, №1А та №2 по вул. Білицька, 18.

20.10.2015р. між Позивачем та Відповідачем було укладено угоду №241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором №52483 від 04.02.2013р. на постачання електричної енергії.

Згідно з п.1 угоди Відповідач визнає та підтверджує заборгованість перед Позивачем за договором на постачання електричної енергії від 04.02.2013р. №52483 у сумі 244851,41 грн за активну електричну енергію, що виник станом на 01.09.2015р.

Згідно з п.2 угоди Відповідач зобов'язується сплатити Позивачу зазначену у п.1 цієї угоди суму заборгованості протягом жовтня 2015 року - березня 2017 року.

Згідно з п.3 угоди разом із сплатою суми, зазначеної у пункті 1 цієї угоди, Відповідач зобов'язується щомісяця оплачувати поточне споживання згідно з договором про постачання електричної енергії.

Згідно з п.4 угоди при проведенні сплати заборгованості Відповідач зобов'язався посилатися в реквізитах "призначення" платежу платіжного документа на цю угоду. За відсутності чіткого формулювання призначення платежу згідно з п.4 угоди отримані Позивачем кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного споживання енергії, а залишок коштів (за наявності) - як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення.

Згідно з п.8 угоди у разі порушення Відповідачем умов цієї угоди вона втрачає чинність у разі прострочення оплати заборгованості понад десять днів від строку, встановленого в п.2 угоди. При цьому угода щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та Позивач набуває права вимоги всієї несплаченої частини боргу.

Згідно з п.9 угоди представники сторін однаково розуміють значення і умови цієї угоди, вчиненої на основі їх вільного волевиявлення, та її правові наслідки.

Згідно з п.10 угоди остання є невід'ємною частиною договору на постачання електричної енергії №52483 від 04.02.2013р.

16.10.2015р. між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду до договору №52483 від 04.02.2013р. про закінчення договірних відносин в частині електропостачання будинку по вул. Білицька, 18.

13.11.2015р. відповідно до протоколу №642 Відповідачу було проведено коригування нарахувань товарної продукції в сторону зменшення за травень 2013 року, жовтень 2013 року та період з 10.05.2014р. по 10.10.2015р. за адресою: вул. Білицька, 18, в сумі 109804,92 грн по активній електроенергії та в сумі 0,48 грн. по реактивній електроенергії. Відтак, борг Відповідача по активній електроенергії за угодою №241-15-е про реструктуризацію заборгованості було зменшено на суму 97156,37 грн., оскільки даною угодою борг було зафіксовано станом на 01.09.2015 р.

29.01.2016р. відповідно до протоколу №45 Відповідачу було проведено коригування нарахувань товарної продукції в сторону зменшення за період з жовтня по грудень 2015 року за адресою: вул. Білицька, 20, на суму 19145,09 грн.

25.03.2016р. відповідно до протоколу №154 Відповідачу було проведено коригування товарної продукції в сторону зменшення за період грудень 2014 року - січень 2015 року в сумі 300,91 грн та за період з листопада 2015 року по січень 2016 року в сумі 265,40 грн.

Листом від 17.03.2016р. №34/4-1688 Позивач повідомив Відповідача про розірвання угоди та вимагав у п'ятиденний строк з моменту отримання даної вимоги перерахувати грошові кошти на рахунок Позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до п.5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Як вірно встановлено місцевим судом, між Позивачем та Відповідачем укладена угода від 20.10.2015р. №241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором №52483 від 04.02.2013р. на постачання електричної енергії, відповідно до умов якої Відповідач визнав та підтвердив заборгованість перед Позивачем за договором на постачання електричної енергії від 04.02.2013р. №52483 у сумі 244851,41 грн за активну електричну енергію, що виникла станом на 01.09.2015р., та зобов'язався сплатити Позивачу зазначену суму заборгованості протягом жовтня 2015 року - березня 2017 року.

Проте, Відповідач умови щодо повного погашення заборгованості в обумовлені строки не виконав, внаслідок чого несплаченою залишилась заборгованість у сумі 128249,94 грн. Таким чином, відповідно до п.8 угоди від 20.10.2015р. №241-15-е остання щодо розстрочення сплати боргу втратила чинність, а Позивач набув права вимоги всієї несплаченої частини боргу.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача заборгованості у сумі 128249,94 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не приймає доводи Відповідача, що з 01.06.2014р. Позивач повинен був виставляти рахунки на оплату електричної енергії ОСББ «Білицька, 18», укладена угода про реструктуризацію боргу містила недостовірні дані, а заявлена Позивачем заборгованість не підтверджується первинними документами, з огляду на те, що підписавши угоду від 20.10.2015р. №241-15-е, Відповідач визнав розмір заборгованості перед Позивачем. Вказана угода була підписана Відповідачем без зауважень та заперечень, у встановленому чинним законодавством порядку недійсною визнана не була. Відповідач докази оскарження даної угоди суду не подав.

Апеляційний суд також не приймає доводи Відповідача, що обставини постачання електричної енергії необхідно розглядати по двох будинках окремо з огляду на те, що угода від 20.10.2015р. №241-15-е була укладена для реструктуризації боргу за договором на постачання електричної енергії від 04.02.2013р. №52483. При цьому, відповідно до додатку №4а до договору №52483 визначено перелік об'єктів Відповідача, до якого входять "житлові будинки з об'єктами соціальної сфери та підземним паркінгом" секцій №1 та №2 по вул. Білицька, 20, а також "житлові будинки з об'єктами соціальної сфери та підземним паркінгом" секцій №1, №1А та №2 по вул. Білицька, 18.

Відповідно до ст.58 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Таким чином, позовні вимоги у даній справі зв'язані між собою підставами виникнення, а саме угодою від 20.10.2015р. №241-15-е та договором на постачання електричної енергії від 04.02.2013р. №52483 та можуть бути об'єднані у даній позовній заяві.

Апеляційний суд не приймає доводи Відповідача про те, що угода №241-15-е від 20.10.2015р. була підписана Відповідачем під тиском Позивача при повному ігноруванні претензій Відповідача, з огляду на відсутність доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача у період з 26.03.2016р. до 01.03.2017р. 3% річних у сумі 3732,61 грн та інфляційні втрати у сумі 16969,37 грн.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вірно встановлено місцевим судом, Позивачем невірно визначено момент початку прострочення виконання Відповідачем зобов'язання з огляду на таке.

Відповідно до п.8 угоди №241-15-е у разі порушення Відповідачем умов цієї угоди вона втрачає чинність у разі прострочення оплати заборгованості понад десять днів від строку, встановленого в п.2 угоди. При цьому угода щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та Позивач набуває права вимоги всієї несплаченої частини боргу.

Листом від 17.03.2016р. №34/4-1688 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про сплату заборгованості. Вказаний лист отримано Відповідачем 23.03.2016р.

Таким чином, прострочення виконання зобов'язання Відповідачем зі сплати залишку боргу за угодою №241-15-е про реструктуризацію заборгованості розпочалося зі спливом семиденного терміну, передбаченого ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, а саме з 31.03.2016р.

За вказаних обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку, що з Відповідача на користь Позивача підлягає до стягнення 3% річних у сумі 3669,03 грн та інфляційні втрати у сумі 16969,37 грн.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Столичні Будинки" на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2017р. у справі №911/828/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2017р. у справі №911/828/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді М.А. Руденко

В.В. Андрієнко