ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.09.2017 Справа № 905/1830/17

Господарським судом Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання (помічник судді) Мазурік М.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕК", м. Донецьк

про стягнення 17747,30 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №283-4016 від 01.05.2017р.;

від відповідача: в.о. директора ОСОБА_2 (паспорт ВВ061296).

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 21.09.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕК", м. Донецьк про стягнення 17747,30грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за залізничними накладними №49891112 від 12.08.2016р., №50413384 від 31.08.2016р. вагони з вантажем №61243432 та №55159388 на станцію Нікополь Придніпровської залізниці (станція призначення) прибули з недостачею, яка підтверджена складеними цією ж станцією комерційними актами: АА №063275 від 12.0.82016р., АА №063298 від 31.08.2016р. На думку позивача недостача виникла внаслідок невірного визначеня відповідачем маси вантажу в накладних і відповідальність за понесені заводом збитки має нести вантажовідправник.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст. 526, 920 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 24, 37, 129, Статуту залізниць України, п. 27 Правил видачі вантажів.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано: накладні: №49891112 від 12.08.2016р., №50413384 від 31.08.2016р.; комерційні акти: АА №063275 від 12.0.82016р., АА №063298 від 31.08.2016р.; рахунки на оплату №104 від 31.07.216р., №107 від 22.08.2016р.; рахунок-коригування №104/1 від 09.08.2016р.; платіжні доручення; витяг з ЄДРПОУ; правоустановчі документи

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи, а саме: підтвердження відсутності в господарських судах України справи з даного спору та відсутності рішення з такого спору.

12.09.2017р. від відповідача надійшли пояснення та відзив, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на наступне: вантаж прийнято позивачем саме тією масою, яка встановлена у комерційних актах; у спірних правовідносинах не має місце недостача, а має місце неправильне зазначення вантажовідправником маси вантажу у накладній, і це є окремим порушенням, за яке відповідальність передбачена ст.122 Статуту залізниць України; відповідач не є власником вантажу, продавцем є ТОВ «ПЕК ЮНІОН» згідно договору №1601758 від 01.04.2016р., а відтак вбачає порушення (недопоставку) договору постачання між продавцем ТОВ «ПЕК ЮНІОН» та покупцем ПАТ «Нікопольській завод феросплавів»; позивачем не доведено, що у спірному правовідношенні відповідальність повинен нести відповідач, як відправник вантажу; зауважує на коригуванні рахунків за наслідками спірної поставки вантажу; вважає себе не стороною за договором поставки, а позивача таким, що не є стороною у договорі перевезення у розумінні положень Статуту залізниць України.

Представник позивача у судове засідання 21.09.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав, проти заяви про застосування строку позовної давності заперечив.

Представник відповідача у судове засідання 21.09.2017р. зявився, проти позову заперечив, надав заяву про застосування строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.08.2016р. та 22.08.2016р. ТОВ "ІСТЕК" (вантажовідправник) на адресу ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" (вантажоодержувач) за залізничними накладними №49891112 від 12.08.2016р., №50413384 від 31.08.2016р. у вагонах №61243432 та №55159388 зі станції Горлівка Донецької залізниці на станцію Нікополь Придніпровської залізниці відвантажило кокс, не поіменований в алфавиті, 10-40мм у вологому стані.

За накладною вага нетто у вагоні №61243432 48500кг (брутто - не зазначено, тара - 23000 кг), у вагоні №55159388 45200кг (брутто - не зазначено, тара - 22300 кг).

В накладних також зазначено, що вантаж розміщено та закріплено згідно п. 4.1.4.3.7.1 гл. 1.14 Додатку 3 до СМГС.

Позивач є покупцем коксу за договором №1601758 від 01.04.2016р. укладеним з ТОВ «ПЕК ЮНІОН».

На підставі абз.2 ч.1 ст.52 Статуту залізниць України (прибуття вантажу з ознаками недостачі під час перевезення у відкритому рухомому складі) вантаж видавався з перевіркою його маси представниками станції Нікополь Придніпровської залізниці. За результатами перевірки залізницею був складений:

· комерційний акт АА №063275 від 12.0.82016р., згідно з яким:

- вагон прибув в технічному відношенні справний;

- навантаження в вагоні вище рівня бортів на 50см шапкоподібне, без поглиблень;

- вантаж маркований по всій площині, маркування не порушене, люки закриті, течі вантажу немає;

- зважування вагону проводилося на справних 100 тонних вагонних вагах (перевірка 4/02-16р.) вантажоотримувача;

- вага нетто зважування вантажу 43300кг (брутто 66400кг, тара 23100 кг), нестача вантажу складає 5200 кг проти даних залізничної накладної;

- при повторному зважування нестача підтвердилась;

· комерційний акт АА №063298 від 31.08.2016р., згідно з яким:

- вагон прибув в технічному відношенні справний;

- навантаження в вагоні вище рівня бортів на 30см шапкоподібне;

- вантаж маркований вапном по всій площині, маркування не порушене, вагон бездверний, люки закриті, слідів крадіжки та втрати вантажу не виявлено;

- зважування вагону проводилося на справних 100 тонних вагонних вагах (перевірка 4/08-2016р.) вантажоотримувача;

- вага нетто зважування вантажу 43850кг (брутто 66000кг, тара 22150 кг), нестача вантажу складає 1350 кг проти даних залізничної накладної.

Комерційні акти підписані належними особами, зокрема, з боку залізниці: начальником станції, прийомоздавальником, з боку одержувача вантажоотримувачем.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до відшкодування збитків, що виникли у звязку з неправильним зазначенням вантажовідправником маси вантажу у накладних.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи -одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з перевезення.

Відповідно до ст.909 Цивільного Кодексу України (ЦК) за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно з положенням ст. 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником; накладна є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом із вантажем, вона є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

В силу ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до ст. ст. 110, 129 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, посвідчуються комерційним актом.

Згідно зі ст.ст. 113, 114 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу коли вантаж прибув на непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як зазначено у комерційних актах АА №063275 від 12.0.82016р., АА №063298 від 31.08.2016р., вантаж у спірних вагонах прибув на станцію призначення в технічному та комерційному відношенні в справному стані без слідів розкрадання.

При відвантаженні коксу маса вантажу була визначена її відправником (відповідачем) шляхом зважування на 150-тонних вагових вагах та прийнята залізницею до перевезення без зауважень.

Щодо встановлених залізницею у вказаних комерційних актах фактичних обставин, то вони свідчать про те, що стан зазначеного вантажу перевірявся залізницею комісійно на станції Нікополь і будь-яких ознак втрат цього вантажу під час перевезення не виявлено, що підтверджується, зокрема, станом його маркування, яке не порушене.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений, зокрема, відповідними комерційними актами.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У пояснення б/н від 12.09.2017р. відповідач зазнчив, що у ТОВ «Істек» (вантажовідправник) відсутні будь-які рахунки або інші документи відправника, які підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за спірним перевезенням, оскільки ТОВ «Істек» не є власником або продавцем вантажу, а лише відправником.

З викладеного вбачається, що товар був відправлений у кількості та за вартістю, визначеною ПАТ «ПЕК ЮНІОН» згідно договору №1601758 від 01.04.2016р. та рахунків №104 від 31.07.2016р., №107 від 22.08.2016р.

Згідно рахунку №104 від 31.07.2016р. ПАТ «ПЕК ЮНІОН», виставленого Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", ціна 1т коксу камяновугільного 10-40мм у вагоні №61243432 4221,70грн. (без ПДВ); згідно рахунку №107 від 22.08.2016р. ціна 1т коксу камяновугільного 10-40мм у вагоні №50413384 4274,40грн. (з ПДВ).

Перевіривши розрахунок заявленої позивачем суми недостачі з урахуванням норми недостачі (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі в розмірі 17747,30грн.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, стосовно відсутності між ним та позивачем договірних відносин щодо поставки коксу та підстав для відповідальності суд до уваги не приймає, оскільки підставою позовних вимог у даному спорі є неналежне виконання договору перевезення, який укладено вантажовідправником та перевізником (залізницею) на користь вантажоодержувача (позивача), а не договір поставки, який укладено покупцем та постачальником. Що стосується посилання відповідача на недоведеність наявності збитків та наданого ним платіжного доручення №232 від 18.04.2017р. про повернення передоплати за договором №1601758 від 01.04.2016р., суд зазначає, що з нього не можливо встановити, що повернення коштів відбулось саме за спірним перевезенням.

Відповідач у запереченнях також заявив про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

В даному випадку обставини, що спричинили заявлені вимоги позивача, виникли 12.08.2016р. та 31.08.2016р. (момент складання комерційних актів), позов поданий до господарського суду Донецької області 02.08.2017р. (відповідно до поштового штампу на конверті), тобто без пропуску строку позовної давності.

Таким чином, вищенаведеним спростовуються доводи відповідача стосовно пропуску строку позовної давності.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 49, 59, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕК", м. Донецьк про стягнення 17747,30грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕК" (83030, м. Донецьк, Будьонівський район, вул. Тамбовська, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ) суму збитків у розмірі 17747,30грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1600,00грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 21.09.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 22.09.2017р.

Суддя Я.О. Левшина