ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2017 року Справа № 904/983/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат Дніпро" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2017р. у справі №904/983/17

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат Дніпро", м.Дніпро

про стягнення 107000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2017р. у справі №904/983/17 (суддя Рудь І.А.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат Дніпро" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 107000,00 грн. штрафу, 1605,00 грн. витрат по сплаті судового.

Означене рішення вмотивоване тим, що оскільки умовами договору зафіксовані гарантії орендодавця, що об'єкт оренди не перебуває під заставою, арештом, забороною на відчуження, не обтяжений у будь-який інший спосіб, та на нього відсутні будь-які права, або претензії третіх осіб, але в ході оренди виявлені обставини, згідно яких орендар не може користуватися об'єктом оренди (існування претензій або прав третіх осіб на об'єкт оренди, пов'язаних із зобов'язаннями орендодавця), вимога позивача про стягнення з відповідача передбаченого п. 1.4. договору штрафу в розмірі 107000,00 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач (ТОВ "М'ясокомбінат Дніпро") звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2017р. у справі №904/983/17 скасувати та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На думку відповідача, ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправосудного рішення. Скаржник зазначає, що позивачем не надано суду документів, які підтверджують факт використання транспортного засобу з моменту передачі йому об'єкту оренди по акту прийому-передачі з метою оренди, враховуючи, що згідно акту прийому-передачі транспортного засобу від 28.05.2014р. автомобіль, який передавався в оренду, мав ряд суттєвих недоліків, які технічно не дозволяли користуватися транспортним засобом ще в момент підписання договору. Посилається відповідач на п.3 ст.551 ЦК України та вказує на те, що позивачем не було заявлено, а судом першої інстанції не встановлено наявності будь-яких збитків у зв'язку з неможливістю використання орендарем транспортного засобу, при цьому п.2.3. договору визначені умови, за якими в разі неможливості користування транспортним засобом за незалежних від орендаря обставин останній звільняється від сплати орендної плати на весь час протягом якого не мав можливості користуватися транспортним засобом.

Позивач (ФОП ОСОБА_1.) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що дійсно за договором автомобіль передавався у стані, який не дозволяв його експлуатувати, проте позивачем по справі самостійно здійснено ремонт транспортного засобу за власні кошти на загальну суму 23770,00 грн., після здійснення ремонту автомобіль знаходився у придатному стані та перевозив вантажі, що підтверджується тим фактом, що він був зупинений патрулем під час перевезення вантажу. Факт перевезення вантажів контрагентам позивача підтверджується товарно-транспортними накладними, які позивач надає в обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу. Крім цього, позивачем понесені значні збитки від неможливості здійснювати перевезення вантажів, отже, вимоги відповідача про зменшення розміру штрафу згідно ст.551 ЦК України є безпідставними.

Вищезазначені додаткові докази приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вони надані на вимогу Дніпропетровського апеляційного господарського суду, викладену в ухвалі від 11.07.2017р. та в обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу.

12.09.2017р. від представника ФОП ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення розглдяду справи через неможливість явки у звязку із зайнятістю у розгляді іншої справи.

Уповноважені представники позивача і відповідача у судове засідання 02.10.2017р. не з'явилися.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору у даному судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат Дніпро" (далі - Орендодавець) укладено договір оренди транспортного засобу від 28.05.2014р. (далі - договір), відповідно до порядку та умов п. 1.1. визначених цим договором, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування об'єкт оренди - транспортний засіб реєстраційний номер: НОМЕР_2; марка: ТАТА; модель: LPT613/58; рік випуску: 2007; шасі (кузов, рама) №: НОМЕР_3; тип ТЗ: фургон малотоннажний; залогова вартість об'єкта оренди: 5000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.3. договору мета оренди: здійснення перевезень вантажів.

За пунктом 1.4. договору, Орендодавець гарантує Орендарю, що об'єкт оренди не перебуває під заставою, арештом, забороною на відчуження, не обтяжений у будь-який інший спосіб, та на нього відсутні будь-які права, або претензії третіх осіб. В разі виявлення в ході оренди обставин, згідно яких Орендар не зможе користуватися об'єктом оренди, в тому числі, але не виключно, в результаті виникнення/існування будь-яких претензій або прав третіх осіб на об'єкт оренди, пов'язаних із зобов'язаннями Орендодавця, Орендодавець зобов'язаний сплатити Орендарю штраф в розмірі 107000,00 грн. протягом семи днів з моменту виникнення таких обставин.

Пунктами 2.1., 2.2. договору сторони визначили, що розмір орендної плати за користування об'єктом оренди встановлюються в розмірі 1,00 грн. в тому числі ПДВ 20 % за календарний рік; орендна плата не підлягає індексації; орендна плата сплачується до 01 лютого року, наступного за тим в якому орендувався об'єкт оренди; орендна плата здійснюється в грошовій формі за вибором орендаря: готівкою, або шляхом перерахування коштів на рахунок орендодавця.

Пунктом 3.3. договору сторони узгодили, що Орендар звільняється від плати за весь час, протягом якого об'єкт оренди не міг бути використаний ним через обставини, за які він не відповідає.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що строк оренди починається з моменту передання об'єкта оренди Орендарю та закінчується 31 грудня сьомого року оренди.

28.05.2014р. за актом приймання-передачі автомобіля за договором оренди від 28.05.2014р. Орендодавець передав, а Орендар прийняв автомобіль реєстраційний номер: НОМЕР_2, марка: ТАТА, модель: LPT613/58, рік випуску: 2007, шасі (кузов, рама) №: НОМЕР_3, тип ТЗ: фургон малотоннажний (а.с.21).

З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу вбачається, що 04.10.2016р. інспектором 2 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в м. Дніпропетровськ здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу ТАТА LPT613, вантажний фургон НОМЕР_2 шляхом доставляння для зберігання на спеціальний майданчик. Огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв'язку із перебуванням даного авто у розшуку згідно даних ДВС. Власник транспортного засобу ТОВ "М'ясокомбінат Дніпро" (а.с.12).

06.12.2016р. листом №122аз/19/41/02-2016 Департамент патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Дніпрі повідомив, що автомобіль НОМЕР_1, відповідно до центральної бази даних МВС України "Відеоконтроль-Рубіж" з 14.04.2016р. розшукувався відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України (а.с.13).

За твердженням позивача, останній з 04.10.2016р. не може користуватись орендованим транспортним засобом в результаті наявності прав третіх осіб на об'єкт оренди, пов'язаних із зобов'язаннями відповідача. Отже, відповідно до 1.4. договору, у відповідача виник обов'язок сплатити орендарю штраф у розмірі 107000,00 грн.

15.11.2016р. позивач направив відповідачу вимогу, відповідно до якої вимагав протягом семи днів сплатити штраф в розмірі 107000,00 грн., оскільки 04.10.2016р. автомобіль, що є предметом оренди, був затриманий представниками поліції та поміщений на стоянку з причини перебування його в розшуку, наслідком чого є позбавлення Орендаря можливості використовувати транспортний засіб з вини Орендодавця (а.с.14).

Відповідач в порушення умов договору штраф у розмірі 107000,00 грн. не сплатив, що і стало підставою звернення позивача з позовом до господарського суду.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном; наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень статей 525 та 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно положень ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Враховуючи, що умовами договору передбачені гарантії орендодавця, що об'єкт оренди не перебуває під заставою, арештом, забороною на відчуження, не обтяжений у будь-який інший спосіб, та на нього відсутні будь-які права, або претензії третіх осіб, але в ході оренди виявлені обставини, згідно яких орендар не може користуватися об'єктом оренди (існування претензій або прав третіх осіб на об'єкт оренди, пов'язаних із зобов'язаннями орендодавця), вимога позивача про стягнення з відповідача передбаченого п. 1.4. договору штрафу в розмірі 107000,00 грн. обґрунтована та правомірно задоволена господарським судом.

Стосовно доводів скаржника про не дослідження факту реального користування позивачем транспортним засобом та спричинення йому збитків в зв'язку з неможливістю користування автомобілем, технічного стану автомобілю, то вони спростовані матеріалами справи, наданими позивачем в якості додатку до відзиву на апеляційну скаргу товарно-транспортними накладними на перевезення товару, фактом затримання автомобілю патрулем поліції під час здійснення перевезення вантажу.

Щодо посилань скаржника на п. 2.3. договору, за яким в разі неможливості користування транспортним засобом за незалежних від орендаря обставин останній звільняється від сплати орендної плати на весь час протягом якого не мав можливості користуватися транспортним засобом, то вказані умови не звільняють відповідача від обов'язку сплатити неустойку, передбачену п. 1.4. цього договору, в разі настання гарантійного випадку.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат Дніпро" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2017р. у справі №904/983/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна