ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа № 907/579/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Марка Р.І.

Суддів: Костів Т.С.

ОСОБА_1

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник;

від відповідача: ОСОБА_3 представник;

від третьої особи: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ, вих. № 55/2-09/1284 від 23.08.2017 року

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2017 року

про вжиття заходів до забезпечення позову

у справі № 907/579/17, суддя Ремецькі О.Ф.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод Універ, м. Виноградів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, м. Київ

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2017 у справі №907/579/17 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод Універ про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 15.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за іпотечним договором та зареєстрованого в реєстрі за №535, який знаходиться на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №54014926.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2017 року про вжиття заходів до забезпечення позову у справі №907/579/17 Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вих. № 55/2-09/1284 від 23.08.2017 року, в якій ухвалу суду першої інстанції вважає прийнятою з порушенням норм процесуального права та неправильному зясуванні обставин справи, просить її скасувати, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод Універ про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Мотивуючи свою правову позицію, скаржник посилається на те, що виконання рішення суду, навіть у разі задоволення позову, не буде утрудненим чи неможливим, що в свою чергу виключає правові підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову в порядку ст.ст. 66,67 ГПК України. Окрім того, позивач не аргументував, яким чином стягнення за виконавчим написом може порушити його права та обовязки, а незабезпечення у такий спосіб позов, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, в разі задоволення відповідного позову.

Згідно автоматичного розподілу справ КП Документообіг господарських судів, 07.09.2017р. справу за № 907/579/17 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Малех І.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.17 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 25.09.2017р.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 25.09.2017р. (вх.№01-04/6373/17 від 25.09.2017р.) позивач вважає доводи скаржника необгрунтованими, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

В судове засідання 25.09.2017р. прибули представники позивача та відповідача, які надали пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Третя особа участі свого уповноваженого представника не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалами суду про призначення справи до розгляду та про відкладення розгляду справи явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, третя особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, а, відтак, не була позбавлена конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, клопотань про відкладення розгляду справ до суду не поступало, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника третьої особи.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю Універ, м. Виноградів звергнулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ про визнання виконавчого напису нотаріуса №535, вчиненого 15.05.17 таким, що не підлягає виконанню.

Предметом позову є встановлення наявності або відсутності підстав для визнання спірного виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню.

При цьому, як на підставу звернення з відповідним позовом позивачем вказується на те, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено за наявності порушень приписів ст. 88 Закону України "Про нотаріат", п.п. 1-4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, за відсутності факту безспірності заборгованості в рахунок погашення якої їх вчинено, оскільки на час його вчинення існував спір щодо розміру заборгованості за відповідним кредитним договором (справи №907/467/16, №907/431/16).

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що на сьогоднішній день оскаржуваний виконавчий напис став підставою для відкриття 29.05.2017 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження №54014926 з його виконання. Станом на день подання позовної зави Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вживаються заходи щодо примусової реалізації належного позивачу майна, на яке звернуто стягнення за оспорюваним виконавчим написом.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", передбачений вичерпний перелік підстав зупинення виконавчих дій, не містять такої підстави як оскарження виконавчого документу до суду, а вказують лише на обов'язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема, на підставі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання оскаржуваних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв'язку із порушенням приписів закону при їх вчиненні, не нівелює обов'язку державного виконавця вчинити примусові дії з їх виконання в порядку та в межах строків, визначених Законом України "Про виконавче провадження", що свідчить про обґрунтованість посилань заявника на можливе їх виконання (звернення стягнення на майно заявника) за час вирішення даного спору в суді.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.06.2017 року державними виконавцями здійснено вихід за місцезнаходженням майна та проведено його опис. Крім того, 12.07.2017 року прийнято постанову про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів щодо забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч.1 ст.67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Ч.12 ст.67 ГПК України передбачено, що не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (абз. 3 п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (абз. 2-4 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову).

Законом України Про виконавче провадження (п.3 ч.1 ст.3) передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих написів нотаріусів.

У відповідності до позовної заяви саме виконавчий напис № 535 від 15.05.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 Закону України Про виконавче провадження арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.1 ст.61 Закону України Про виконавче провадження реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до фактичних обставин, встановлених і описаних вище, вбачається, що на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку розпочато процедуру примусового виконання.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Необхідно також зазначити, що у разі задоволення позовних вимог, рішення у даній справі безпосередньо не призведе до відновлення прав та інтересів позивача, якщо стягнення за виконавчим написом буде завершене.

Враховуючи наведені законодавчі положення, суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що у разі задоволення позову про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, правовим наслідком такого судового рішення, відповідно до приписів ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", буде закінчення виконавчого провадження з надсиланням виконавчого документа до органу (посадовій особі), який його видав. Тобто за результатами розгляду даного спору існує ймовірність виникнення необхідності у вчиненні певних дій на виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Колегія суддів зазначає про співмірність та адекватність обраного заходу забезпечення позову з позовними вимогами, про відповідність обраного заходу законодавству, а саме ч.1 ст.67 ГПК України, про відсутність доказів порушення прав та інтересів інших осіб чи припинення господарської діяльності однієї зі сторін спору. Відтак, суд апеляційної інстанції вважає вжиття заходів до забезпечення позову в межах даної справи правомірним і не вбачає порушень законодавчих приписів матеріального чи процесуального права судом першої інстанції.

Наведеним спростовуються заперечення апелянта про те, що у даній справі право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, переглянувши прийняте місцевим судом рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала вказаним вище вимогам відповідає, а вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2017 року в справі за номером 907/579/17 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ, вих. № 55/2-09/1284 від 23.08.2017 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 02.10.2017.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.