ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р.Справа № 922/2341/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" м. Харків
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААНУ с. Гонтарівка, с. Гонтарівка
про стягнення 164544,36 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 02.06.2017 року.

відповідача - ОСОБА_2, на підставі витягу з договору № 000036 про надання правової допомоги від 01.09.2017 року, ордеру від 01.09.2017 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1970 від 10.02.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААНУ про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу № 109 від 28.01.2015 року в розмірі 164 544,36 грн., з яких 93 675,58 грн. сума основного боргу, 16 071,14 грн. пені,14 885,43 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами, 28 102,67 грн. штраф, 10 023,29 грн. інфляційні втрати та 1 786,25 грн. 3% річних. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.07.2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 07.08.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.08.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 24946) про відкладення розгляду справи у зв'язку зі щорічною відпусткою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2017 року розгляд справи було відкладено на 28.08.2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.08.2017 року розгляд справи було відкладено на 11.09.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 11.09.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 29311) про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 11.09.2017 року від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 29312), в якому відповідач визнав позовні вимоги частково, заперечував проти стягнення штрафу в розмірі 30% та росив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

В судовому засіданні 11.09.2017 року було оголошено перерву до 19.09.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні 19.09.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.09.2017 року визнав основну заборгованість, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

В матеріалах справи наявний договір від 28.01.2015 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгрозапчастина» (позивач) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва НААН України (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 109, у відповідності до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача обладнання, запасні частини, витратні матеріали та аксесуари (товар) окремими партіями, за найменуванням, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні позивача, які вказуються в видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору, а відповідач взяв на обов`язок приймати товар і оплачувати повну ціну кожної окремої партії товару в порядку, визначеному договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 1435295,16 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані обома сторонами та наявні в матеріалах справи.

Товар було отримано уповноваженими представниками відповідача на підставі довіреностей, які також наявні в матеріалах справи.

Відповідач в свою чергу неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання та не здійснив оплату товару в повному обсязі, а сплатив лише 1341619,58 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача.

Невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати, поставленого позивачем товару в сумі 93675,58 грн. стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Поняття господарського зобов'язання визначено ст. 173 Господарського кодексу України.

Господарські зобов'язання, в силу ст. 174 Господарського кодексу України, виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В даному випадку, в обґрунтування позову, позивач посилається на укладення між сторонами договору купівлі-продажу від 28.01.2015 року № 109.

Проте дослідивши умови вищезазначеного договору та видаткові накладні за якими здійснювалась поставка товару, судом було встановлено, що на більшості з них відсутні посилання на відповідний договір.

В той час, як підставою для продажу товару зазначено замовлення відповідача.

Крім того, з банківських виписок про часткову оплату відповідача, вбачається, що оплата здійснювалась за запчастини та посилань на договір від 28.01.2015 року вони також не містять.

Також суд звертає увагу, що предметом договору купівлі-продажу є техніка, обладнання, запасні частини, витратні матеріали та аксесуари.

Проте жодних специфікацій із зазначенням який саме товар підлягає продажу сторонами не укладалося.

У зв`язку з чим у суду відсутня можливість ідентифікувати чи відбувалась поставка товару саме за договором купівлі-продажу від 28.01.2015 року № 109.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що поставка товару в даному випадку відбувалась згідно видаткових накладних, а не за договором купівлі-продажу від 28.01.2015 року № 109.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 N 5002-8/481-2011).

Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19 серпня 2014 року № 3-78гс14.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору купівлі - продажу, за яким сторони не визначали строк здійснення відповідачем оплати за отриманий товар.

У зв'язку з чим, покупець (відповідач у даному випадку) був зобов'язаний оплатити товар після його прийняття. Тобто, накладні, за якими відповідач отримав товар, є самостійними підставами виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

За таких обставин факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (див. постанову Вищого господарського суду України від 20.09.2012 № 12/5026/556/2012).

Дана позиція викладена в оглядовому листі Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 29.04.2013 № 01-06/767/2013.

Отже заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену продукцію, з урахуванням здійснених оплат, на момент подачі позивачем позову складає 93675,58 грн.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та враховуючи вимоги ст.526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача щодо стягнення коштів в сумі - 93675,58 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 10023,29 грн. інфляційних втрат та 1786,25 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 10023,29 грн. інфляційних втрат та 1786,25 грн. 3% річних заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 16071,14 грн. пені, 14885,43 грн. 25% за користування чужими грошовими коштами та 28102,67 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

В даному випадку позивачем було нараховано пеню, 25% за користування чужими грошовими коштами та штраф у розмірі 30% на підставі договору купівлі-продажу № 109 від 28.01.2015 року.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Письмового договору між сторонами укладено не було, а Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та встановлює лише обмеження розміру такої неустойки, яка встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи вищевикладене та те, що суд дійшов висновку, що поставка товару відбувалась згідно окремих видаткових накладних, а не за договором купівлі-продажу № 109 від 28.01.2015 року, у зв`язку з чим між сторонами відсутня угода щодо наслідків порушення зобов`язання, нараховані позивачем 16071,14 грн. пені, 14885,43 грн. 25% за користування чужими грошовими коштами та 28102,67 грн. штрафу не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення пені, 25% за користування чужими грошовими коштами та штрафу у розмірі 30%, підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій відсутні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 623-629 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство" "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (62570, Харківська область, Вовчанський район, с. Гонтарівка, вул. Дмитрівська, буд. 102, п/р 260067036 в ПАТ "Мегабанк" Харків, МФО 351629, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастини" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 1-А, п/р 8172 в АТ "ПроКредит Банк", МФО 320984) 93675,58 грн. основного боргу, 10023,29 грн. інфляційних втрат, 1786,25 грн. 3% річних та 1582,29 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 16071,14 грн. пені, 14885,43 грн. 25% за користування чужими грошовими коштами та 28102,67 грн. штрафу в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 21.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

922/2341/17