КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 910/7357/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 03.08.2017 (вх. №09-08.1/6856/17 від 15.08.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Діл» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017

у справі №910/7357/17 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Діл»

про стягнення 1 180 058,40 грн. суми штрафу

за участю представників сторін:

від позивача - Никипорець І.Ф., довіреність №179 від 20.01.2017

від відповідача - Мягков М.О., довіреність б/н від 13.09.2017

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська Залізниця» (позивач у справі) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Діл» (відповідач у справі) про стягнення 1 180 058,40 грн суми штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договорами купівлі продажу від 30.08.2016 №ПЗ/Т-16932/НЮ; від 30.08.2016 №ПЗ/Т-16934/НЮ та від 30.08.2016 №ПЗ/Т-16935/НЮ в частині поставки кам'яного вугілля марки АМ в обумовлений договорами строк, що, на думку позивача, відповідно до договорів та положень ст. 549 ЦК України, ст. 217, 230 ГК України є підставою для покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гуд Діл» відповідальності у вигляді штрафу в загальному розмірі 1 180 058,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Гуд Діл» на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» суму штрафу у розмірі 1 180 058, 40 грн та судовий збір у розмірі 17 700,88 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено вчинення відповідачем прострочення виконання зобов'язання з поставки позивачу кам'яного вугілля, а відповідач в свою чергу не довів відсутності своєї вини у порушенні своїх договірних зобов'язань, що згідно умов договорів є підставою для покладення на ТОВ «Гуд Діл», як продавця, штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого у строк товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, ТОВ «Гуд Діл», подав апеляційну скаргу б/н від 03.08.2017 (вх. №09-08.1/6856/17 від 15.08.2017), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 року у справі №910/7357/17 повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, стверджує, що місцевий господарський суд не дослідив реального направлення позивачем на адресу відповідача заявок на поставку визначеного договорами вугілля та зазначає, що таких заявок ПАТ «Українська залізниця» не направляла, що в свою чергу свідчить про те, що у відповідача не настав строк для поставки даного товару. Також ТОВ «Гуд Діл» посилається на те, що місцевий господарський суд не дав оцінки обставинам, на які посилався відповідач, зокрема щодо відсутності вини відповідача у вчинені прострочення поставки товару, оскільки виробник даного товару знаходить в зоні проведення антитерористичної операції, діяльність в межах якої чітко регламентована спеціальними нормативно-правовими актами, а тому вважає, що порушення строків поставки товару вчинено не з вини постачальника. Окрім того, апелянт вважає, що місцевим господарським судом були порушені норми процесуального права в частині об'єднання позовних вимог, оскільки вважає, що подання однієї позовної заяви щодо стягнення штрафу на підставі трьох договорів є неправомірним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Гуд Діл» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Дикунська С.Я., Мальченко А.О. та призначено розгляд справи на 20.09.2017.

18.09.2017 від позивача у справі до Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив (вх. №09-11/17115/17) на апеляційну скаргу, в якому ПАТ «Українська залізниця» заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає висновки місцевого господарського суду правомірними та такими, що відповідають дійсним обставинам, що склались між сторонами, а тому просить залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.09.2017 у зв'язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. у відпустці для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 справу №910/7357/17 прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів.

У судовому засіданні 20.09.2017 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 року у справі №910/7357/17 повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні 20.09.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 року у справі №910/7357/17 залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

30.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська Залізниця» (покупець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гуд Діл» (постачальник за договором, відповідач у справі) було укладено договори купівлі-продажу №ПЗ/Т-16932/НЮ (а.с. 11-17), №ПЗ/Т-16934/НЮ (а.с. 20-26), №ПЗ/Т-16935/НЮ (а.с. 29-35), відповідно до умов п. 1.1 яких постачальник зобов'язався у 2016 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію (далі - товар), відповідно до специфікації №1 (додаток №1), а покупець зобов'язався прийняти і оплатити цей товар на умовах цих договорів.

Відповідно до п. 1.2-1.3 договорів найменування товару: вугілля кам'яне АМ (2016 року випуску). Виробник товару: ПАТ «ГЗФ «Червона Зірка» (86606, Україна, Донецька область, м. Чистков, пгт Пелагіївка, вул. Баумана, буд.17).

Кількість та асортимент товару визначений у специфікації №1 (додаток №1), яка є невід'ємною частиною цих договорів (п. 1.4 договорів).

За умовами п. 3.1, 3.2 договорів покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації №1. Ціни в накладних і в рахунках-фактурах вказуються в національній валюті України.

Згідно з п. 3.4 договорів, сума кожного договору становить по 1 966 764,90 грн., у тому числі ПДВ 0% - 0,00 грн.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі (п. 4.1 договорів).

Покупець здійснює оплату поставленого товару на підставі виставлених рахунків, протягом 10 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної та акту приймання-передачі (п. 4.2 договорів).

Відповідно до п. 5.1 договорів товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 робочих днів від дня отримання постачальником заявки покупця.

Заявка згідно п. 5.2. договорів направляється постачальнику поштою або передається наручно під особистий підпис представника постачальника.

За умовами п. 6.3.1 договорів постачальник зобов'язаний поставити товар у строк, встановлений цим договором.

Згідно п. 7.5 договору сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від взятих на себе зобов'язань.

Ці договори набирають чинності з моменту їх підписання і діють до 31.12.2016 (п. 12.1 договорів).

Специфікаціями до кожного договору сторони погодили найменування товару, що поставляється, - вугілля кам'яне АМ (13-25) у кількості 933 т., загальною вартістю 1 966 764,00 грн по кожній специфікації.

Місцевим господарським судом досліджено, що позивач на адресу відповідача направив заявки від 20.09.2016 №Т-6/2224 (а.с. 18), №Т-6/2221 (а.с. 27), №Т-6/2223 (а.с. 36) на відвантаження вугілля на адресу позивача відповідно до умов договорів від 30.08.2016 №ПЗ/Т-16932/НЮ, №ПЗ/Т-16934/НЮ, №ПЗ/Т-16935/НЮ.

Як стверджує апелянт в апеляційній скарзі, позивачем не надано доказів передання у відповідності до п. 5.2. договорів вищезазначених заявок відповідачу, оскільки не надано доказів направлення їх поштою, та не надано доказів отримання їх наручно під розписку представника ТОВ «Гуд Діл».

Колегія суддів зазначає, що укладеними між сторонами договорами передбачено способи передання заявок постачальнику: або поштою, або наручно представнику постачальника.

ПАТ «Укразалізниця» не надала до матеріалів справи доказів направлення поштою вищезазначених заявок на адресу відповідача, разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що для встановлення дійсних обставин справи, що склались між сторонами суд оцінює представлені докази в їх сукупності.

Так, в матеріалах справи наявний лист відповідача від 17.10.2016 №120/10-ГД (а.с. 44) з повідомленням, що вугілля марки АМ згідно договорів №ПЗ/Т-16932/НЮ, №ПЗ/Т-16934/НЮ, №ПЗ/Т-16935/НЮ буде поставлено в повному обсязі до 31.12.2016. При цьому відповідачем зазначено, що затримка у виконанні заявок від 20.09.2016 №Т-6/2224, №Т-6/2221, №Т-6/2223 виникла у зв'язку з тим, що заява підприємства «Гуд Діл» на включення РФ «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до додатку 5 Тимчасового порядку в'їзду та виїзду з неконтрольованої території знаходиться на розгляді у КЦ при АТО. Як тільки підприємство позивача буде внесено до додатку 5, відповідач гарантував відвантаження вугілля у повному обсязі.

Тобто, відповідач у вказаному листі, підтвердив фактичне отримання заявок від 20.09.2016 №Т-6/2224, №Т-6/2221, №Т-6/2223 на поставку кам'яного вугілля та повідомляв про причини затримок в їх виконанні. А тому, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що він не отримував від ПАТ «Українська залізниця» заявок на поставку товару згідно укладених договорів.

Як свідчать матеріали справи, позивач у зв'язку з тривалим невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань звертався до ТОВ «Гуд Діл» з претензіями від 21.11.2016 №ПЗТ-4/538, №ПЗТ-4/537 та №ПЗТ-4/536 про сплату відповідачем штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого в строк товару відповідно до умов п. 7.3.1 договорів купівлі-продажу від 30.08.2016 №ПЗ/Т-16932/НЮ, №ПЗ/Т-16934/НЮ, №ПЗ/Т-16935/НЮ, тобто по 393 352,80 грн. за кожним договором.

Враховуючи те, що ТОВ «Гуд Діл» не поставило обумовлений договорами товар, не сплатило позивачеві заявлений в претензіях штраф, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши зміст укладених договорів, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою вони є договорами купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України унормовано, що продавець, зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 ГК України унормовано, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 7.3.1 договорів сторони погодили, що за несвоєчасну поставку товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від суми непоставленого в строк товару.

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується відповідачем, він не здійснив поставку на адресу позивача кам'яного вугілля згідно отриманих заявок, що свідчить про вчинення ним порушення своїх договірних зобов'язань та відповідно виникнення у позивача права на нарахування штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на відсутність своєї вини у не поставці товару, оскільки неможливість проведення поставки була обумовлена тим, що виробник кам'яного вугілля знаходиться на території проведення антитерористичної операції, а тому для можливості вивезення товару з цієї території необхідним є включення РФ «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», як покупця, до додатку 5 Тимчасового порядку в'їзду та виїзду з неконтрольованої території. Оскільки, як зазначає відповідач, його заявка про включення позивача до додатку 5 Тимчасового порядку тривалий час знаходилась на розгляді у КЦ при АТО, то слід вважати, що у відповідача відсутня вина у порушені строків поставки вугілля.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п.5.3. договору на постачальника був покладений обов'язок поставити на умовах DDP на склад покупця (м. Київ, вул. Зрошувальна, 31) товар за власний рахунок та власним транспортом.

Відповідно до п. 8.1. договору жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання наступних обставин: повінь, пожежа, землетрус, катастрофи або інших, незалежних від сторін обставин, або ембарго, накладених державною владою на експорт або імпорт, якщо вони виникнуть після вступу даного договору в силу, прийняття нормативного акту, який унеможливлює виконання умов договору. Якщо будь-яка з вищевказаних обставин прямо вплине на своєчасність виконання умов, що передбачені даним договором, то вони будуть продовжені на період, рівний тривалості цим обставинам.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Колегія суддів зазначає, що у зв'язку з відсутністю можливості здійснення державного контролю на окремих ділянках державного кордону України з Російською Федерацією, при наявності задокументованих фактів присутності на території Донецької та Луганської областей військової активності іноземних збройних формувань, з метою недопущення виходу терористів та їх посібників з району проведення Антитерористичної операції та проникнення їх у такий район, запобігання вчинення терористичних актів, інших протиправних діянь, убезпечення громадян та співробітників силових структур від загрози збройних нападів, з метою стабілізації економічного та оборонного сектору держави, відповідно до статей 12, 13, 14, 15 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", абзацу третього пункту 8 Положення про оперативний штаб з управління антитерористичною операцією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2004 року N 611-11, наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) 12 червня 2015 року №415ог був затверджений Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Даний Тимчасовий порядок був чинним на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, та втратив свою чинність згідно з наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 квітня 2017 року N 222ог.

Відповідно до п. 1.1 Тимчасового порядку №415ог від 12.06.2015, цей Тимчасовий порядок визначає окремі питання здійснення контролю за переміщенням в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (далі - АТО), вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів), а також види блокпостів, контрольних пунктів в'їзду - виїзду, порядок їх функціонування, правила їх перетинання.

Пунктом 8.1. Тимчасового порядку визначено, що 8.1 власник або уповноважена ним особа, який має намір ввезти або вивезти вантаж (товар), крім гуманітарної допомоги (продукти харчування, одяг, взуття, ліки, предмети особистої гігієни тощо) повинен звернутись з відповідною заявою (додаток 3) до Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення антитерористичної операції ДФСУ. Заява подається у письмовій формі за визначеними адресами та дублюється на електронні адреси.

Органи ДФС у термін не більше 5 (п'яти) робочих днів з моменту реєстрації, здійснюють перевірку та ГМУОЗ АТО ДФС надсилають подання до КЦ щодо включення до відповідних переліків (додатки 4, 5).

При цьому особи для отримання на КПВВ права на переміщення вантажів (товарів) мають бути забезпечені відповідними дозволами, а транспортні засоби перепустками.

Всі переміщення товарів з/на неконтрольовані території здійснюються виключно залізничним транспортом, окрім гуманітарної допомоги та інших випадків, встановлених Тимчасовим порядком.

У Додатку №3 до Тимчасового порядку наведена інформація, яка повинна бути відображена особою, що має намір ввезти чи вивезти товар на/з неконтрольованої території, серед яких «власник товару», «вантажовідправник», «вантажоодержувач», та сама інформація про «вантаж».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки за умовами договору саме постачальник, відповідач у справі, зобов'язаний був забезпечити перевезення товару за свій рахунок та власним транспортом на склад позивачу, то саме ТОВ «Гуд Діл» повинно було організувати таке перевезення та повинно було з урахуванням місцезнаходження виробника товару (Донецька область) забезпечити дотримання встановлених законодавством правил переміщення вантажу згідно Тимчасового порядку.

Разом з цим, ТОВ «Гуд Діл» ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного господарського суду не надало доказів звернення до Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення антитерористичної операції ДФСУ із заявою про намір вивезти вантаж (товар) з відповідної території, згідно вимог Тимчасового порядку, не надало доказів того, що саме з вини відповідних органів його заява не була своєчасно розглянута, і що саме з вини відповідних органів ТОВ «Гуд Діл» не отримало дозвіл на переміщення спірного товару.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта на відсутність своєї вини у непоставці товару, оскільки ТОВ «Гуд Діл» не довело існування об'єктивних обставин, конкретних фактів, які б перешкодили йому своєчасно поставити товар. А посилання апелянта на те, що виробник товару знаходиться в Донецькій області, де встановлений особливий порядок переміщення вантажу, самі по собі не можуть вважатись обставинами, які б перешкодили у виконанні своїх договірних зобов'язань, оскільки переміщення вантажу в період заявлений в договорі, зокрема у 2016 році, був дозволений чинним законодавством України, однак вимагав дотримання процедур, визначених у Тимчасовому порядку №415ог від 12.06.2015.

При цьому, колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що саме позивачу згідно Тимчасового порядку повинен надаватись дозвіл на переміщення вантажу з тимчасово неконтрольованих територій, оскільки згідно умов договору позивач не здійснював організацію перевезення замовленого товару, товар за договорами повинен був бути поставлений постачальником на склад позивача у місті Києві, а тому саме відповідач повинен був здійснити всі необхідні дії задля належного виконання свого зобов'язання перед позивачем.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що ТОВ «Гуд Діл» не довело існування обставин, які перешкодили йому своєчасно здійснити поставку товару та свідчили б про відсутність його вини у вчиненому порушенні, а відтак Господарський суд міста Києва дійшов правомірного висновку про існування підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення строків поставки товару у вигляді штрафу. Перевіривши розрахунки заявленого до стягнення штрафу, суд апеляційної інстанції вважає їх арифметично вірними.

Також в апеляційній скарзі ТОВ «Гуд Діл» посилається на порушення місцевим господарським судом процесуальних норм в частині об'єднання позовних вимог, оскільки вважає, що подання однієї позовної заяви щодо стягнення штрафу на підставі трьох договорів є неправомірним.

Однак, такі доводи відповідача, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні та необґрунтовані з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

У п. 3.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Враховуючи, що в справі, яка розглядається позовні вимоги заявлені щодо стягнення штрафу у зв'язку з невиконанням трьох договорів купівлі-продажу, які є ідентичними за змістом, стосуються поставки одного і того ж товару, одного виробника, обставини, на які посилається позивач підтверджуються одними ж доказами, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийняв до розгляду позовну заяву ПАТ «Українська залізниця», в якій об'єднано декілька однорідних вимог, що свідчить про відсутність порушень норм процесуального права, про які заявляє відповідач.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/7357/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 102, 101, ч. 1 п. 1ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Діл» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/7357/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/7357/17 залишити без змін.

3. Справу №910/7357/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова