ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.09.2017 Справа № 904/7198/17

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КС Групп", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 35598024грн.55коп., заборгованості з відсотків в розмірі 9155449грн.80коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 12038499грн.43коп., штрафу (фіксована частина) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 1000грн.00коп., штрафу (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 2587523грн.41коп., переоцінки по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 107492327грн.92коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. №5220-К-О від 10.03.2017р.

Від відповідача: ОСОБА_2, дов. № б/н від 05.09.2017р.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "КС Групп" з позовом про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 35598024грн.55коп., заборгованості з відсотків в розмірі 9155449грн.80коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 12038499грн.43коп., штрафу (фіксована частина) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 1000грн.00коп., штрафу (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 2587523грн.41коп., переоцінки по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 107492327грн.92коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії №2К109Г від 23.03.2011р.; банківські виписки по рахунках; положення Цивільного кодексу України.

Початково, відповідно до п. А.2 договору, відповідачеві був встановлений кредитний ліміт в розмірі 3770000грн.00коп. на позичковий рахунок №1135. В подальшому кредитний ліміт був збільшений до 51750468грн.23коп.

Внаслідок порушення відповідачем зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, позивач заявив до стягнення борг за кредитом 35598024грн.55коп., заборгованість з відсотків в розмірі 9155449грн.80коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 12038499грн.43коп., штраф (фіксована частина) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 1000грн.00коп., штраф (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 2587523грн.41коп., переоцінку по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 107492327грн.92коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017р. було порушено провадження у справі та призначене судове засідання. Справа призначалась до розгляду в судових засіданнях на 26.07.2017р., 29.08.2017р., 11.09.2017р., 18.09.2017р. та 25.09.2017р.

25.07.2017р. на адресу суду надійшли пояснення позивача, у яких останній зазначає, що відсотки за користування кредитом нараховані за період з 26.08.2015р. по 14.06.2017р.; пеня нарахована за період з 26.02.2017р. по 14.06.2017р. Винагороду за користування кредитом відповідно до п. 4.7 кредитного договору позивач до стягнення не заявляє.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017р. продовжено розгляд справи на 15 днів до 25.09.2017р.

11.09.2017р. відповідач надав на адресу суду відзив на позовну заяву у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив наступне.

Позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документу, а надані виписки не є первинними документами.

Згідно з розрахунком заборгованості проценти нараховувалися з 31.03.2011р. В своїх поясненнях від 25.07.2017р. позивач зазначає, що відсотки нараховані з 26.08.2015р. по 14.06.2017р. Таким чином, на думку відповідача, неможливо визначити чіткі позовні вимоги.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, позивачем нарахована пеня в сумі 633грн.41коп. з 26.03.2012р. по 27.03.2012р. Натомість з цього розрахунку не вбачається порушення будь-яких строків.

Позивач просить стягнути з відповідача переоцінку по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 107492327грн.92коп. Згідно з п. 4.7 кредитного договору позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом у розмірі, згідно відповідної формули. Відповідач вважає, що п. 4.7 договору не передбачено переоцінки по тілу.

Також у відзиві відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

У судовому засіданні від 11.09.2017р. відповідачем заявлено письмове клопотання про витребування від позивача виписки по рахункам №0577 та №6204 та всіх меморіальних ордерів за період з 23.03.2011р. по теперішній час, яке було задоволено судом.

18.09.2017р. позивач надав письмові пояснення на відзив, у яких зазначає наступне.

В якості доказу надання відповідачу кредитних коштів до позовної заяви долучена виписка по рахунку 1135, яка відповідно до чинного законодавства є належним доказом надання банком кредитних коштів.

Також позивач звертає увагу на те, що зазначеною випискою також підтверджується часткове виконання умов договору з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "КС Групп".

Щодо твердження відповідача про неможливість чітко визначити періоди нарахування відсотків позивач пояснює, що за кредитним договором №2К109Г від 23.03.2011р. проценти нараховувались з 29.03.2011р. Однак враховуючи той факт, що відповідач здійснював погашення нарахованих відсотків у період з 26.04.2011р. по 25.08.2015р., то до стягнення позивачем заявлені відсотки, нараховані за період з 26.08.2015р. по 14.06.2017р.

Зауваження відповідача щодо пені у розмірі 633грн.41коп., нарахованої 27.03.2012р., не стосуються предмету розгляду у даній справі, оскільки зазначена сума була погашена відповідачем у день її нарахування, а позивач заявляє до стягнення пеню за інший період.

Заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 107492327грн.92коп., нарахована на підставі п. 4.7 договору, є винагородою за користування кредитом, розрахунок та пояснення щодо порядку нарахування додано до матеріалів справи. Пояснення щодо незаявлення до стягнення винагороди на підставі п. 4.7 договору позивач просить суд не враховувати, оскільки вони були надані помилково.

Позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

18.09.2017р. відповідач надав до матеріалів справи додаткові заперечення, у яких зазначає, що позивач безпідставно нарахував проценти з 30.03.2011р. по 03.04.2015р. на суму 13642369грн.99коп.

Згідно розрахунку за кредитним договором, наданим позивачем до суду 11.09.2017р., позивач нарахував комісію щодо прострочених відсотків в гривнях, починаючи з 28.06.2012р. по 31.07.2016р. При цьому, згідно з цим же розрахунком (колонка «винесено прострочених відсотків) прострочка зі сплати відсотків відсутня. Відповідач вважає, що викладене свідчить про безпідставність нарахування позивачем комісії на прострочені відсотки за вказаний період.

Позивач, зі свого боку, 22.09.2017р. надав письмові пояснення на додаткові заперечення відповідача від 18.09.2017р. у яких не погоджується з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю "КС Групп".

По-перше, відповідач помилково стверджує, що згідно з розрахунком заборгованості за період з 30.03.2011р. по 14.06.2017р. позивач нарахував проценти у розмірі 12% річних. Проценти у розмірі 12% річних нараховувались з 29.03.2011р. по 26.02.2017р., а вже в подальшому за ставкою 24% річних, що узгоджується з умовами кредитного договору №2К109Г від 23.03.2011р., в тому числі, в редакції Договору про внесення змін від 04.06.2015р.

Заборгованість зі сплати процентів у відповідача виникла з серпня 2015 року. 4 червня 2015р. сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору та передбачили процентну ставку в розмірі 12% річних (п. А.6) та 24% річних у разі порушення зобов'язання (п. А.7). Заявлена до стягнення сума заборгованості виникла після укладення договору про внесення змін та нарахована за ставкою 12% річних. Посилання відповідача на формулу розрахунку процентів, яка використовувалася раніше, не заслуговують на увагу, адже у останнього відсутня заборгованість по процентам, що нараховувалися раніше. Відповідач сплачував нараховані проценти, про що зазначається у графі № 11 розрахунку заборгованості "Сплачено процентів" та не оскаржував їх нарахування, а до стягнення заявлені відсотки нараховані за період з 26.08.2015р. по 14.06.2017р.

Таким чином, твердження відповідача про безпідставне нарахування процентів за період з 30.03.2011р. по 03.04.2015р. є необґрунтованим.

По-друге, комісія/винагорода щодо прострочених процентів нарахована, починаючи з 03.03.2012р. тому, що відповідач своєчасно не здійснив погашення відсотків у лютому 2012 року.

Втретє позивач зазначає, що нарахування процентів здійснюється з врахуванням 360 днів в році, тому пеня теж має нараховуватися із кількості днів 360 в року.

Так, пеня окрім тіла кредиту та комісії, нараховується на проценти відносно яких наступила прострочка зі сплати. Так, у разі прострочки по сплаті процентів 360 днів, Банк не може нараховувати 365 днів, адже не буде існувати початкових даних для 5 днів, по яким не здійснюється прострочка процентів. Тобто, наприклад, кількість днів прострочки по сплаті процентів 360 днів/таким чином кількість днів порушення 360 днів тому і нарахування неустойки здійснюється за 360 днів.

25.09.2017р. на адресу суду надійшли додаткові заперечення від відповідача у яких зазначено, що меморіальні ордери, надані позивачем до матеріалів справи, не відповідають вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі - Інструкція №22), а саме не містять штампу банку та підписів відповідальних працівників.

22.09.2017р. позивачем надано до суду два розрахунки заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №2К109Г від 23.03.2011 сума пені складає 12038499,43грн. А згідно з розрахунком суми пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за цим договором сума пені складає 11988312,28грн. При цьому, у позові позивач просить суд стягнути з відповідача 12038499,43грн. пені.

На думку відповідача, позивач не визначив конкретний розмір пені, яку заявляє до стягнення.

Проценти у розмірі 12% нараховувалися з 2011 року. Позивач не надавав відповідачеві розрахунок процентів. Відповідач сплачував відсотки з дотриманням умов кредитного договору. Як з'ясувалося, позивач безпідставно нарахував додаткові проценти, не передбачені умовами договору. У зв'язку з цим відповідач вважає, що є потреба зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором.

Також 25.09.2017р. відповідач заявив клопотання про призначення судової економічної експертизи. На вирішення експерта просить поставити наступні питання:

- Чи відповідає наявний у матеріалах справи №904/7198/17 розрахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості ТОВ «КС ГРУПП» перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №2К109Г від 23.03.2011р. та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором станом на 14.06.2017р.?

- Чи відповідає наявний у матеріалах справи №904/7198/17 розрахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» винагороди за користування кредитом за договором №2К109Г від 23.03.11р., укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «КС ГРУПП», умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №2К109Г від 23.03.11р. та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором станом на 14.06.2017р.?

Позивач заперечував проти задоволення цього клопотання.

Суд відмовляє у задоволенні даного клопотання з огляду на наступне.

Призначення і проведення судової експертизи врегульовано ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, згідно з ч. 1 якої для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідач не зазначив, у чому полягає потреба у спеціальних знаннях та неможливість встановити фактичні дані, а відтак і вирішити спір по суті.

Предметом доказування у господарському процесі є сукупність фактів, які мають правове значення, встановлення яких необхідне для винесення судом законного й обґрунтованого рішення у справі. Факти, які мають правове значення, або юридичні факти - це факти, з наявності або відсутності яких закон пов'язує можливість виникнення, зміни і припинення правовідносин.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, відповідачем не вказано, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунку боргу за кредитним договором, та не визначено конкретних підстав для проведення експертизи, доцільність її проведення.

Судом відхиляються доводи відповідача, викладені в клопотанні про призначення судової економічної експертизи, оскільки в цілому вони зводяться до необґрунтованих сумнівів в компетенції господарського суду щодо перевірки правильності розрахунку заборгованості заявника перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" відповідно до умов укладеного між ними договору про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії, що є не припустимим, а також до невмотивованих посилань на потребу в спеціальних знаннях в економічній сфері.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

Між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (далі банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КС Групп" (далі - позичальник) підписаний договір про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії №2К109Г від 23.03.2011р. (далі - договір).

В подальшому, між сторонами були укладені додаткові угоди №1 від 06.07.2011р., №2 від 19.09.2011р., №3 від 13.12.2011р., №5 від 10.10.2013р., №б/н від 07.03.2014р., договір від 04.06.2015р. про внесення змін до договору №2К109Г від 23.03.2011р.; договір від 30.12.2015р. про внесення змін до договору №2К109Г від 23.03.2011р.; договір від 25.07.2016р. про внесення змін до договору №2К109Г від 23.03.2011р.

Додаткова угода №б/н від 07.03.2014р. до кредитного договору №2К109Г від 23.03.2011р. та договір від 04.06.2015р. про внесення змін до договору №2К109Г від 23.03.2011р. підписані з використанням електронного цифрового підпису.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Початково, відповідно до п. А.2 договору, відповідачеві був встановлений кредитний ліміт в розмірі 3770000грн.00коп. на позичковий рахунок №1135. В подальшому сторони збільшили цей ліміт до 51750468грн.23коп.

Первісно п. А.7 договору (в редакції від 23.03.2011р.) було визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі 12% річних. Процентна ставка змін не зазнавала. (В подальшому даний пункт договору був перейменований в п. «А.6»).

Відповідно до п. А.7 договору (з урахуванням усіх змін та доповнень) у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 24% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно з п. 2.2.3 договору (з урахуванням усіх змін та доповнень) позичальник зобов'язується повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2 цього договору.

За змістом п. А.3 договору (в редакції від 04.06.2015р.) термін повернення кредиту встановлений згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток №1 до договору).

Згідно з графіком зменшення поточного ліміту в редакції від 07.03.2014р., повне погашення кредиту здійснюється 25.01.2017р.

Пунктами 1 та 2 графіку зменшення поточного ліміту в редакції від 07.03.2014р. встановлено, що погашення різниці, на яку поточна заборгованість перевищує суму встановленого поточного ліміту, трактується як погашення кредиту. Погашення кредиту вважається здійсненим, якщо різниця, на яку поточна заборгованість перевищує суму встановленого поточного ліміту, надійшла на рахунок у банку не пізніше дати, встановленої графіком зменшення поточного ліміту.

Відповідно до п. 4.3 договору (з урахуванням усіх змін та доповнень) сплата процентів за користування кредитом, передбачених п. 4.1, 4.2 цього договору здійснюється у дату сплати процентів, яка зазначена у пункті А.8 договору.

Пункт А.8 договору (в редакції від 30.12.2015р.) визначає, що датою сплати процентів є 25.02.2017р., починаючи з дати підписання цього договору, якщо інше не передбачено п. 7.3 цього договору. У випадку несплати процентів у зазначений термін вони вважаються простроченими.

Пунктом 5.1 (з урахуванням усіх змін та доповнень) договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2 цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 5.8 (з урахуванням усіх змін та доповнень) договору визначено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від сплати страхових платежів та платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі та надав Товариству з обмеженою відповідальністю "КС Групп" кредитний ліміт в розмірах, передбачених умовами договору (зі змінами та доповненнями).

Позичальник не виконав належним чином умови кредитного договору №2К109Г від 23.03.2011р. Внаслідок цього позивачем нарахована та заявлено до стягнення заборгованість за кредитом у сумі 35598024грн.55коп. за період з 29.03.2011р. по 14.06.2017р.; 9155449грн.80коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.08.2015р. по 14.06.2017р.; 12038499грн.43коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 26.02.2017р. по 14.06.2017р.; 1000грн.00коп. - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 5.8 договору; 2587523грн.41коп. - штраф (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору; переоцінка по тілу кредиту (винагорода за користування кредитом) на підставі п. 4.7 договору у розмірі 107492327грн.92коп. за період з 03.03.2012р. по 14.06.2017р.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за кредитом в розмірі 35598024грн.55коп., заборгованість з відсотків в розмірі 9155449грн.80коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 12038499грн.43коп., штраф (фіксована частина) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 1000грн.00коп., штраф (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 2587523грн.41коп., переоцінку по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 107492327грн.92коп.

З огляду на приписи умов договору про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії №2К109Г від 23.03.2011р. строк виконання відповідачем грошових зобов'язань є таким, що настав.

З метою досудового врегулювання спору банк 06.03.2017р. направив на адресу відповідача претензію №10323DNFTS00L від 06.03.2017р., яка залишилась позичальником без відповіді.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачами не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 35598024грн.55коп., заборгованості з відсотків в розмірі 9155449грн.80коп., штрафу (фіксована частина) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 1000грн.00коп., штрафу (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 2587523грн.41коп. підтверджені матеріалами справи та не спростовані.

Перевіривши розрахунок позивача переоцінки по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору судом встановлено, що розмір вказаної переоцінки, яка підлягає до стягненню з відповідача, становить 106626620грн.40коп., а не 107492327грн.92коп., як заявлено позивачем у позові.

В задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача переоцінки по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 865707грн.52коп. слід відмовити.

Таким чином, відсутні підстави для ухилення відповідача від виконання обовязку виконати зобовязання з оплати заборгованості за кредитом в розмірі 35598024грн.55коп., заборгованості з відсотків в розмірі 9155449грн.80коп., штрафу (фіксована частина) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 1000грн.00коп., штрафу (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 2587523грн.41коп., переоцінки по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 106626620грн.40коп.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Відповідач стверджує, що позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документу, а надані виписки не є первинними документами. Меморіальні ордери, надані позивачем до матеріалів справи, не відповідають вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22 (далі - Інструкція №22), а саме не містять штампу банку та підписів відповідальних працівників.

Особливістю кредитування за овердрафтом є те, що при видачі кредиту позичковий рахунок банком не відкривається, а заборгованість за кредитом обліковується на рахунку клієнта як дебетовий залишок.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч.ч.1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до п.п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №254 від 18.06.2003р., (далі за текстом - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з п.п. 5.6, 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

У якості доказу надання відповідачу кредитних коштів до позовної заяви долучені попередні вимоги позичальника, виписки по рахункам відповідача №1135, №6204; №0577; копії платіжних доручень, якими було оформлено перерахування відповідачу кредитних коштів; копії меморіальних ордерів. Зазначені документи, відповідно до чинного законодавства, є належним доказом надання банком кредитних коштів.

Щодо твердження відповідача про те, що згідно з розрахунком заборгованості проценти нараховувалися з 31.03.2011р., а в своїх поясненнях від 25.07.2017р. позивач зазначає, що відсотки нараховані з 26.08.2015р. по 14.06.2017р. Таким чином, на думку відповідача, неможливо визначити чітки позовні вимоги.

Позивачем надано до суду розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №2К109Г від 23.03.2011р. за весь час користування кредитом. Відповідач здійснював погашення нарахованих відсотків у період з 26.04.2011р. по 25.08.2015р. До стягнення позивачем заявлені відсотки, нараховані за період з 26.08.2015р. по 14.06.2017р., про що зазначено банком у письмових поясненнях.

Відповідач вказує, що у позові позивач просить стягнути з відповідача переоцінку по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 107492327грн.92коп. Згідно з п. 4.7 кредитного договору позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом у розмірі, згідно відповідної формули. Відповідач вважає, що п. 4.7 договору не передбачено переоцінки по тілу.

В подальшому відповідач зазначає, що згідно розрахунку по кредитному договору, наданим позивачем до суду 11.09.2017р., позивач нарахував комісію по простроченим відсоткам в гривнях починаючи з 28.06.2012р. по 31.07.2016р. При цьому, згідно з цим же розрахунком (колонка «винесено прострочених відсотків) прострочка по відсоткам відсутня. Відповідач вважає, що з викладеного слідує безпідставність нарахування позивачем комісії на прострочені відсотки за вказаний період.

Заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 107492327грн.92коп., нарахована на підставі п. 4.7 договору, є винагородою за користування кредитом. Вказана винагорода розрахована позивачем за формулою, що узгоджена сторонами в п. 4.7 договору.

В своїх поясненнях позивач пояснив, що комісія/винагорода по простроченим процентам нарахована починаючи з 03.03.2012р. у зв'язку з тим, що відповідач своєчасно не здійснив погашення відсотків у лютому 2012 року.

Пунктом 2 договору від 25.07.2016р. про внесення змін до договору №2К109Г від 23.03.2011р. сторони встановили, що за період з дати списання коштів з позичкового рахунку до 01.08.2016р. позичальник в термін, встановлений п. 1.2 договору або у день дострокового повернення кредиту п. 2.4.1 договору, сплачує банку винагороду за користування кредитом. Розрахунок і нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в термін повернення кредиту п. 1.2 договору або строк дострокового повернення кредиту п. 2.4.1 договору.

Перевіривши розрахунок переоцінки по тілу кредиту (винагороди за користування кредитом), суд встановив, що він зроблений з дотриманням положень договору та норм чинного законодавства.

18.09.2017р. відповідач надав до матеріалів справи додаткові заперечення, у яких зазначає, що позивач безпідставно нарахував проценти з 30.03.2011р. по 03.04.2015р. на суму 13642369грн.99коп.

Суд звертає увагу відповідача, що позивач заявляє до стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.08.2015р. по 14.06.2017р. у розмірі 9155449грн.80коп. Проценти за період з 30.03.2011р. по 03.04.2015р. не є предметом розгляду у даній справі.

Також відповідачем вказано на те, що проценти у розмірі 12% нараховувалися з 2011 року, а позивач не надавав відповідачеві розрахунок процентів та безпідставно нарахував додаткові проценти, не передбачені умовами договору.

Заборгованість зі сплати процентів у відповідача виникла з серпня 2015 року. 4 червня 2015р. сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору та передбачили процентну ставку в розмірі 12% річних (п. А.6) та 24% річних у разі порушення зобов'язання (п. А.7). Таким чином, сума заборгованості, що заявлена до стягнення виникла після укладення договору про внесення змін та нарахована за ставкою 12% річних. До стягнення позивачем заявлені відсотки нараховані за період з 26.08.2015р. по 14.06.2017р.

Відповідач сплачував нараховані проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості, що наданий позивачем та не оскаржував їх нарахування. Стверджуючи про помилковість розрахунків позивача, відповідач не надав до суду контррозрахунку.

Пунктом 5.1 (з урахуванням усіх змін та доповнень) договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2 цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Позивачем розраховано та заявлено до стягнення 12038499грн.43коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту за договором за загальний період з 26.02.2017р. по 14.06.2017р.

Пеня нарахована відповідно до умов договору та підлягає стягненню у повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача з приводу нарахування пені.

Відповідачем зазначено, що 22.09.2017р. позивачем надано до суду два розрахунки заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору №2К109Г від 23.03.2011р. сума пені складає 12038499,43грн. А згідно з розрахунком суми пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за цим договором сума пені складає 11988312,28грн. При цьому, у позові позивач просить суд стягнути з відповідача 12038499,43грн. пені.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 12038499грн.43коп. за період з 26.02.2017р. по 14.06.2017р. В наданому позивачем розрахунку суми пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ період нарахування є з 27.02.2017р. по 14.06.2017р. Тобто зменшення розміру пені у даному розрахунку відбулось через неврахування позивачем 1 дня.

Разом з тим, позивач у своїх письмових поясненнях неодноразово чітко зазначав, що він просить суд стягнути з відповідача суму пені саме за період з 26.02.2017р. по 14.06.2017р.

Відповідач заявляє, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, позивачем нарахована пеня в сумі 633грн.41коп. з 26.03.2012р. по 27.03.2012р. Натомість з цього розрахунку не вбачається порушення будь-яких строків.

Суд звертає увагу відповідача, що пеня в сумі 633грн.41коп. за період з 26.03.2012р. по 27.03.2012р. не є предметом спору у даній справі. Вказана сума пені, відповідно до розрахунку позивача, є погашеною позичальником у повному обсязі.

Також у відзиві відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

За приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при винесенні рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій судом залишається без задоволення, оскільки відповідачем не було надано доказів наявності обставин для зменшення штрафних санкцій.

Судом взято до уваги те, що борг існує вже тривалий час. Скрутне матеріальне становище відповідача є наслідком його дій під час здійснення ним на власний ризик своєї господарської діяльності та не пов'язано з якимись об'єктивними обставинами, на які він не впливав чи не впливає.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основної заборгованості за кредитом у сумі 35598024грн.55коп. за період з 29.03.2011р. по 14.06.2017р.; 9155449грн.80коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.08.2015р. по 14.06.2017р.; 12038499грн.43коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 26.02.2017р. по 14.06.2017р.; 1000грн.00коп. - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 5.8 договору; 2587523грн.41коп. - штраф (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору; переоцінки по тілу кредиту (винагороду за користування кредитом) на підставі п. 4.7 договору у розмірі 106626620грн.40коп. за період з 03.03.2012р. по 14.06.2017р.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КС Групп" про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 35598024грн.55коп., заборгованості з відсотків в розмірі 9155449грн.80коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 12038499грн.43коп., штрафу (фіксована частина) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 1000грн.00коп., штрафу (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 2587523грн.41коп., переоцінки по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 107492327грн.92коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КС Групп" (; Місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Рогальова, буд. 28) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (; Місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д) суму заборгованості за кредитом в розмірі 35598024грн.55коп., заборгованість з відсотків в розмірі 9155449грн.80коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 12038499грн.43коп., штраф (фіксована частина) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 1000грн.00коп., штраф (відсоток від суми встановленого к п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предмета застави) на підставі п. 5.8 договору у розмірі 2587523грн.41коп., переоцінку по тілу кредиту на підставі п. 4.7 договору у розмірі 106626620грн.40коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 240000грн.00коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 25.09.2017р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 02.10.2017р.

Суддя ОСОБА_3