ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.10.2017р. Справа №905/1789/17

за позовом Заступника керівника Краматорської місцевої прокуратури, м.Краматорськ в інтересах

держави в особі Міністерства освіти і науки України, м.Київ

до відповідача 1 Донбаської національної академії будівництва і архітектури, м.Краматорськ

до відповідача 2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Дружківка

про визнання недійсним договору про спільне співробітництво №1 від 10.02.2017р. та зобов'язання звільнити приміщення

Суддя Г.В. Левшина

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

прокурор: Полякова С.О.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Заступник керівника Краматорської місцевої прокуратури, м.Краматорськ в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача 1, Донбаської національної академії будівництва і архітектури, м.Краматорськ, до відповідача 2, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Дружківка, про:

- визнання недійсним договору про спільне співробітництво №1 від 10.02.2017р., укладеного між Дружківським житлово-комунальним коледжем Донбаської національної академії будівництва і архітектури та ФОП ОСОБА_1, припинення зобов'язання за ним на майбутнє;

- зобов'язання ФОП ОСОБА_1 звільнити приміщення спортивного залу загальною площею 89,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення спірним договором вимог ст.ст.1, 5, 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», ст.203 Цивільного кодексу України тощо.

Відповідач 1 у запереченнях на позовну заяву №01-01-644 від 18.09.2017р. зазначив про необґрунтованість прокурором підстав звернення до суду з даним позовом. Крім цього, за твердженням відповідача 1, приміщення спортивної зали, які є об'єктом договору про спільне співробітництво №1 від 10.02.2017р., використовуються відповідачем 2 безоплатно за цільовим призначенням навчально-виховного процесу, в оренду останньому не передавалися.

Відповідач 2 в клопотанні від 18.09.2017р. підтримав позицію відповідача 1 щодо заявлених прокурором позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, відповідачів, господарський суд встановив:

10.02.2017р. між Дружківським житлово-комунальним коледжем Донбаської національної академії будівництва і архітектури та відповідачем 2 був підписаний договір про спільне співробітництво №1, за умовами якого ДЖКК надав відповідачу 2 приміщення спортивного залу загальною площею 89,3 кв.м. для ведення спортивної секції, а відповідач 2 надає ДЖКК спортивне обладнання, матеріальну підтримку коледжу для проведення спортивних змагань та ремонту спортзалу.

Об'єктом договору є відокремлений підрозділ Донбаської національної академії будівництва і архітектури-Дружківський житлово-комунальний коледж, що розташований за адресою: 84205, АДРЕСА_1 (ДЖКК) .

Відповідно до п.3 договору метою договору є оснащення спортивного залу тренажерами, покращення проведення занять з фізичного виховання, проведення спортивно-оздоровчих заходів для студентів та співробітників коледжу, покращення матеріально-технічної бази коледжу.

За умовами п.4 договору ДЖКК щомісячно надає ФОП ОСОБА_3 рахунки за комунальні послуги.

Договір вступає в силу з 01.01.2017р. та діє до 31.12.2017р.

Виходячи зі змісту позовної заяви, вказаний вище договір від 10.02.2017р. укладений сторонами з порушенням вимог ст.ст.1, 5, 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», ст.203 Цивільного кодексу України, положень Постанови КМУ №296 від 11.04.2012 "Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном".

Так, у позовній заяві прокурор зазначає, що за умовами статті 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управління об'єктами державної власності здійснюється у межах визначених законодавством та з метою задоволення державних потреб.

Крім того, згідно з п.20 ч.1 статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50% повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, зокрема, договори про спільну діяльність. При цьому, як зазначає прокурор, на виконання п.18 ч.2 статті 5 вказаного Закону Постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012р. затверджено відповідний порядок укладення вищезазначених договорів, згідно з п.4 якого, орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом із документами, зазначеному в абзацах 4-6 п.3 вказаного порядку.

За твердженням прокурора, ні ДЖКК, ні ДонНАБА не зверталися до Міністерства освіти та науки України зі зверненням щодо погодження укладення спірного договору №1 від 10.02.2017р., у зв'язку з чим, останнім порушено інтереси держави в особі Міністерства освіти та науки України, як центрального органу виконавчої влади, якому підпорядкований ДонНАБА, та яке здійснює управління його майном.

Таким чином, як зазначає прокурор, порушення порядку укладення спірного договору, а саме неотримання погодження центрального органу виконавчої влади, до сфери управління якого він належить - Міністерства освіти і науки України, що порушує вимоги п.п. "л" п.18 ч.2 ст.5, п.20 ч.1 ст.6, ч.2 ст.8 ЗУ "Про управління об'єктами державної власності" та Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою КМУ від 11.04.2012 року №296, є підставою визнання договору №1 від 10.02.2017р., недійсним.

Міністерство освіти та науки України в письмових поясненнях від 29.09.2017р. №9.1-11-257 підтримало позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, Міністерство освіти та науки України вважає, що спірний договір укладено відповідачами з метою приховання договору оренди нерухомого майна.

Відповідачі позов не визнали з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву №01-01-644 від 18.09.2017р., клопотанні від 18.09.2017р.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Таким чином, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

З урахуванням викладеного, при зверненні до суду з відповідними вимогами згідно норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України саме заявник має довести наявність у нього відповідного права на звернення до суду певними доказами, довести свої позовні вимоги.

Як було зазначено вище, прокурором заявлені позовні вимоги про визнання недійсним та припинення на майбутнє договір №1 від 10.02.2017р.

Таким чином, саме прокурор повинен визначити та довести наявність обставин, з якими закон пов'язує недійсність даного правочину.

Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1- 5 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

В ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено, згідно з положеннями статуту Донбаської національної академії будівництва і архітектури, затвердженого Міністерством освіти та науки України від 21.03.2016р. №293, ДонНАБА є юридичною особою, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов'язки бути позивачем, відповідачем та третьою особою у суді.

Відповідно до п.1.7 статуту структурним підрозділом ДонНАБА є Дружківський житлово-комунальний коледж, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п.2.2 статуту Міністерство освіти та науки України є центральним органом виконавчої влади, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває академія.

Академія відповідно до розділу 6 статуту має право провадити на підставі відповідних договорів спільну діяльність навчальними закладами, науковими установами та іншими юридичними особами.

Згідно розділу 8 статуту матеріально-технічна база академії включає будівлі, споруди,землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші матеріальні цінності. Джерелом формування матеріально-технічної бази є, зокрема, майно, передане академії уповноваженим органом управління, безоплатні або благодійні внески, пожертвування юридичних осіб, інше майно та кошти, набуті на підставах, дозволених законодавством України.

Майно закріплене за Академією не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди Міністерства освіти та науки України та загальних зборів трудового колективу Академії, крім випадків, передбачених законодавцем.

З урахуванням викладеного, відповідач 1 не позбавлений права вступати в договірні відносини у сфері господарської діяльності.

Згідно положення пол. Дружківський житлово-комунальний коледж останній є державним навчальним закладом - відокремленим структурним підрозділом ДонНАБА, що реалізує державну політику в галузі освіти і науки. Коледж самостійно приймає рішення і здійснює діяльність у межах повноважень, визначених цим положенням та статутом ДонНАБА. Втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у навчальну, наукову, господарську та інші види діяльності коледжу не допускається, за винятком випадків, передбачених законодавством України.

За приписом п.1.6 положення коледж готує фахівців освітньо-кваліфікаційних рівні «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст» та освітньо-професійного ступеня «молодший бакалавр».

Центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, у підпорядкуванні якого знаходиться коледж, здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю, надає коледжу певну автономію у вирішенні перспективних та поточних питань своєї діяльності (розділ 2 положення).

При цьому, за змістом розділу 3 положення коледж має право приймати необхідні рішення і здійснювати дії, які віднесені до компетенції коледжу і які не суперечать законодавству України; створювати власні або використовувати за договорами інші матеріально-технічні бази для проведення навчально-виробничої практики осіб, які навчаються у коледжі; розвивати власну соціально-побутову базу, мережу спортивно-оздоровчих, лікувально-профілактичних та культурних закладів; отримувати кошти від органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій, благодійних фондів для розвитку матеріально-технічної бази, забезпечення освітнього процесу, поліпшення побутових умов, зміцнення здоров'я студентів; самостійно користуватися будівлями, спорудами, навчальним виробничим обладнанням, інвентарем та іншим майном, які відповідно до законодавства України, передані коледжу у користування.

Відповідно до 7 розділу положення майно, земельні ділянки, що знаходиться у державній власності та передані у користування коледжу, не підлягають вилученню або передаванню будь-яким фізичним та юридичним особам, у тому числі шляхом приватизації. Забороняється розміщення на території та в будівлях коледжу будь-яких об'єктів (рухомого та нерухомого майна) без відповідного погодження вченої ради ДонНАБА.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2017р. між Дружківським житлово-комунальним коледжем Донбаської національної академії будівництва та архітектури та відповідачем 2 укладено договір про спільне співробітництво №1, за умовами якого ДЖКК надав відповідачу 2 приміщення спортивного залу загальною площею 89,3 кв.м. для ведення спортивної секції, а відповідач 2 надає ДЖКК спортивне обладнання, матеріальну підтримку коледжу для проведення спортивних змагань та ремонту спортзалу.

Відповідно до ст.1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст.1131 Цивільного кодексу України).

За висновками суду, зі змісту оспорюваного договору вбачається, що безоплатне користування відповідачем 2 вищевказаного приміщення з метою проведення спортивної секції не позбавляє права користування вказаного приміщення відповідачем 1, не є вилученням у власність інших осіб та не є передачею права користування, що свідчить про відсутність ознак договору оренди державного майна.

Так, за умовами спірного договору приміщення спортивної зали загальною площею 89,3 кв.м. залишилась у користуванні відповідача 1, який надав відповідачу 2 лише право ведення спортивної секції, а відповідач 2 надав ДЖКК спортивне обладнання, матеріальну підтримку коледжу для проведення спортивних змагань та ремонту спортзалу, що кваліфікується судом як внесок відповідача 2 у спільну діяльність шляхом надання відповідних послуг.

Крім того, як встановлено, відповідно до п.3 договору його метою є оснащення спортивного залу тренажерами, покращення проведення занять з фізичного виховання, проведення спортивно-оздоровчих заходів для студентів та співробітників коледжу, покращення матеріально-технічної бази.

За висновками суду, зазначене співробітництво між відповідачами не могло спричинити матеріального збитку державі, погіршити соціально-побутові умови осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі, а навпаки, дало можливість відповідачу 1, як державній установі, задіяти додаткові джерела фінансування для зміцнення матеріально-технічної бази навчального закладу.

При цьому посилання прокурора на ті обставини, що вищезазначене приміщення, а також передане відповідачем 2 спортивне обладнання не використовується у навчально-виховному процесі, до уваги судом не приймаються, адже згідно наданих до справи пояснень відповідача 1 відповідно до Навчальних програм з дисципліни «Фізичне виховання», схваленою методичною радою коледжу від 05.09.2016р., обладнання, надане відповідачем 2, використовується під час проведення занять: Змістовний модуль №3 (3 курс) та Змістовний модуль №1 (4 курс) «Гімнастика», Змістовний модуль №4 (3 курс) та Змістовний модуль №2 (4 курс), Змістовний модуль №5 (3 курс). Крім цього, викладене також підтверджується робочими навчальними програмами з дисциплін «Фізичне виховання», затвердженими заступником директора з навчальної роботи від 05.09.2016р., наявними в Навчально-методичних картках занять по предмету «Фізична культура» з тем, передбачених програмою, та які передбачають використання тренажерів та приладів, методичними розробками відкритих занять з фізичного виховання «Вправи на перекладині. Колове тренування. Вправи акробатики на заняттях гімнастики».

За висновками суду, спірний правочин не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

З огляду на встановлені обставини щодо відповідності даного договору вимогам чинного законодавства і, зокрема, п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, які ґрунтуються на принципі свободи договору, який відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також положень ст.628 Цивільного кодексу України щодо змісту договору, умови якого можуть визначатись на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а також приписів ч.1 ст.6 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони можуть укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, проте відповідає загальним засадам цивільного законодавства, судом встановлено відсутність правових підстав для визнання договору недійсним.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно із ст.29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

У відповідності до ст.21 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. В той час як відповідачами визначено підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Зважаючи на наведене, прокурор не лише визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту, а й вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, визначає коло осіб які порушили права чи інтереси осіб зазначених прокурором, а також вказує на норми права, які порушені відповідачами.

Як встановлено, прокурором у позовній заяві позивачем визначено Міністерство освіти і науки України, але при цьому, не зазначено, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів з урахуванням наявних повноважень та не обґрунтував необхідності їх захисту.

Зокрема, як зазначено судом вище, прокурор посилається на порушення порядку укладення спірного договору, передбаченого Законом України "Про управління об'єктами державної власності", та Постанови КМУ №296 від 11.04.2012 "Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном", а саме, відсутність погодження Міністерства освіти та науки України на укладення договору спільного співробітництва №1 від 10.02.2017р.

Проте, всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України прокурором не визначено, яким саме чином відсутність такого погодження щодо ведення спортивної секції, розміщення тренажерів у приміщенні порушує права та охоронювані законом інтереси Міністерства освіти і науки України, інших осіб тощо.

Разом з цим, згаданий вище Порядок затверджений відповідно до приписів статті 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", а саме щодо передачі об'єктів управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений вище факт відсутності передачі об'єкту державної власності за договором спільного співробітництва №1 від 10.02.2017р., суд не вбачає підстав для погодження позивачем договору спільного співробітництва №1 від 10.02.2017р., та як наслідок, не вбачає підстав для звернення прокурора до суду із вказаним позовом.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов визнання про недійсним договору про спільне співробітництво №1 від 10.02.2017р. та припинення зобов'язання за ним на майбутнє підлягає залишенню без задоволення.

Позовні вимоги в частині зобов'язання ФОП ОСОБА_1 звільнити приміщення спортивної зали загальною площею 89,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, судом також залишено без задоволення, враховуючи висновки суду щодо ненабуття відповідачем 2 у користування спірного приміщення.

Судовий збір підлягає віднесенню на прокурора повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 29, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Заступника керівника Краматорської місцевої прокуратури, м.Краматорськ в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, м.Київ до Донбаської національної академії будівництва і архітектури, м.Краматорськ, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Дружківка, про:

- визнання недійсним договору про спільне співробітництво №1 від 10.02.2017р., укладеного між Дружківським житлово-комунальним коледжем Донбаської національної академії будівництва і архітектури та ФОП ОСОБА_1, припинення зобов'язання за ним на майбутнє;

- зобов'язання ФОП ОСОБА_1 звільнити приміщення спортивного залу загальною площею 89,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 02.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 03.10.2017р.

Суддя Г.В. Левшина