КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Справа№ 910/15988/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Алданової С.О.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від прокуратури: Колодчина Р.В. - прокурор за посвідченням;

від позивача: Баранов М.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-1: Петровський В.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р.

у справі №910/15988/16 (головуючий суддя Турчин С.О., судді Головіна К.І., Мудрий С.М.)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Київської міської ради

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп"

відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарська Ірина Анатоліївна

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕСТ ПАРТНЕРИ"

про визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В", Товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, вартістю 112 350,00 грн., укладений між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8376;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, укладений між ТОВ "Авалон Комерц Груп" та ТОВ "Аурум Інвест", посвідчений 25.07.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнаровською І.А.;

- зобов'язання ТОВ "Аурум Інвест" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у Деснянському районі м. Києва, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівлі і споруд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2016р. залучено до участі у справі третіх осіб-1,2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарську Ірину Анатоліївну, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕСТ ПАРТНЕРИ".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі №910/15988/16 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, вартістю 112 350,00 грн., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Преско-В" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8376.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" , посвідчений 25.07.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I.A. та зареєстрований в реєстрі за № 825.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у Деснянському районі м. Києва, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Стягнуто з ТОВ "Преско-В" на користь Прокуратури міста Києва 689,00 грн. витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з ТОВ "Авалон Комерц Груп" на користь Прокуратури міста Києва 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з ТОВ "Аурум Інвест" на користь Прокуратури міста Києва 2 067,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Преско-В" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким залишити без розгляду позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р., в іншій частині позову відмовити.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також на неповне встановлення обставин справи.

Апелянт стверджував, що висновки суду першої інстанції про не існування рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-391/08 та ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-391/08 є необґрунтованими та помилковими, оскільки непідтверджені належними доказами.

Вважаючи, що право власності зареєстровано на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-391/08 та ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-391/08, відповідач-1 стверджував, що спірний об'єкт нерухомості не є самочинним будівництвом, а відтак суд не взяв до уваги приписи ч. 2 ст. 376 ЦК України.

Скаржник вказував, що до моменту продажу об'єкта нерухомості відкрито користувався земельною ділянкою та вживав необхідних дій для оформлення права користування земельною ділянкою, проте суд необґрунтовано дійшов до протилежного висновку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В. судді: Сітайло Л.Г., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017р. апеляційну скаргу ТОВ "Преско-В" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.08.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.08.2017р., у зв'язку з перебуванням суддів Сітайло Л.Г., Власов Ю.Л. у відпустках, змінено та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Аладнова С.О.

14.08.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли додаткові письмові пояснення.

14.08.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 клопотання про призначення судової експертизи та про витребування доказів.

В обґрунтування клопотання заявник зазначав, що для встановлення факту справжності рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-391/08 та ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-391/08 та правомірності набуття ТОВ «Преско-В» права власності на ряд об'єктів нерухомого майна, зокрема спірного об'єкту по даній справі, є необхідність в проведення експертизи. На вирішення експерта відповідач-1 просив поставити питання дійсності підпису ОСОБА_7 та печатки Гребінківського районного суду Полтавської області. При цьому заявник просив суд витребувати із Гребінківського районного суду вільні зразки підпису та печаток для проведення експертизи у даній справі.

Розглянувши наведені клопотання, колегія суддів дійшла висновку про їх відхилення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006 року Вищого господарського суду України "Про деякі питання призначення судових експертиз", судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить частина 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Такої потреби у призначенні експертизи щодо справжності підпису судді Радзівона О.І. та печатки Гребінківського районного суду Полтавської області на рішення, колегія суддів не вбачає, адже, як випливає з відповіді Гребінківського районного суду Полтавської області, цим судом не відкривалося провадження і не розглядався спір відносно заявлених вимог за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_11 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Зазначений номер справи на рішенні Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-391/08 був присвоєний іншій справі у спорі за іншим суб'єктним складом сторін.

Розгляд справи відкладався.

23.08.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі.

23.08.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

12.09.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли додаткові письмові пояснення на апеляційну скаргу та клопотання про відкладення судового засідання.

Відповідач-2,3 та треті особи до судового засідання, що відбулось 21.09.2017р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників вказаних сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи є можливим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали від 10.11.2010р. у цивільній справі № 2-391/08 за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_11 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, державним реєстратором КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" (далі- КП "КМБТІ") ОСОБА_12 07.07.2011р. прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ "Преско-В" права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а.

29.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Преско-В" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 8376, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю на праві власності нежитлову будівлю торгівельного призначення, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре де, буд. 12а, загальною площею 260,10 кв.м. Нежитлова будівля торговельного призначання розташована на земельній ділянці площею 300,67 кв.м., кадастровий номер :62:003:116.

Відповідно до п. 1 договору, нежитлова будівля, що продається, належить продавцю на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали цього ж суду від 10.11.2010р.

25.07.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I.A. та зареєстровано в реєстрі за № 825, відповідно до п. 1.1 якого продавець продає (передає у власність), а покупець купує (приймає у власність) нежитлову будівлю торговельного призначення, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре де, буд 12а, загальною площею 260,10 кв.м., реєстраційний номер об'єкт нерухомого майна: 0.

Згідно до п. 1.4 договору, нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 300,67 кв.м., кадастровий номер :62:003:116.

Прокурор, звернувшись до суду з позовом про визнання недійсними вказаних Договорів купівлі-продажу нерухомого майна, обґрунтовував позовні вимоги тим, що реєстрація права власності на нежитлове приміщення здійснена ТОВ "Преско-В" на підставі неіснуючого рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали від 10.11.2010р. у цивільній справі № 2-391/08, а тому Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011р., укладений між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", є нікчемним правочином, спрямованим на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності. Враховуючи, що нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю, підлягає визнанню недійсним і Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015р. Крім того, оскільки земельна ділянка, на якій розміщено спірний об'єкт нерухомості, зайнята самовільно, без будь-яких правовстановлюючих документів, то, за твердженням прокуратури, остання підлягає поверненню позивачу з приведенням її у придатний для використання стан.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає необхідність обґрунтування прокурором наступних підстав для представництва:

- порушення або загроза порушення інтересів держави;

- нездійснення або неналежне здійснення органом державної влади, місцевого самоврядування чи іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту цих інтересів.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради обґрунтоване тим, що Київська міська рада неналежним чином здійснює захист своїх порушених прав та інтересів. Також, прокурор зазначав, що необхідність звернення прокурора з позовом пов'язана з тим, що розміщення на земельній ділянці по вул. Оноре де Бальзака 12а (62:003:116) об'єкта самочинного будівництва та його відчуження ТОВ "Преско В" за відсутності таких повноважень, порушено інтереси держави в особі Київської міської ради, яка незаконно позбавлена можливості щодо реалізації свого права на розпорядження земельною ділянкою.

Таким чином, прокурором при зверненні до суду з даним позовом дотримані вимоги ст. ст. 2, 29 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в частині визначення порушення інтересів держави та обґрунтування необхідності їх захисту, а також зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказується, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а, що розташована на земельній ділянці кадастровий номер 62:003:116, зареєстровано на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали від 10.11.2010р. у цивільній справі № 2-391/08.

Разом з тим, згідно із листом Гребінківського районного суду Полтавської області № ЕП-140/17 від 25.05.2017р., справа № 2-391/08 розглядалась Гребінківським районним судом Полтавської області за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_14 про визнання права власності на майно. У листі також зазначалось, що згідно інвентаризаційних описів справ та матеріалів архіву суду починаючи з 2000 року та станом на 01.08.2014р. цивільні справи, сторонами у яких були б ТОВ "Преско-В" та ОСОБА_11 до Гребінківського районного суду Полтавської області не надходили та не розглядались.

Відповідно до п. 2 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 25.05.2006р., внесенню до Реєстру підлягають усі судові рішення судів загальної юрисдикції, а також окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення у цивільній справі № 2-391/08, за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_11 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, не обліковуються.

Враховуючи наведене, Київською місцевою прокуратурою № 3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000066 від 28.04.2015р. за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу.

Отже, зазначені вище факти свідчать про відсутність прийнятого відповідно до норм судочинства рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали від 10.11.2010р. у цивільній справі № 2-391/08 за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_11 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна.

За таких обставин та враховуючи положення ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що права та обов'язки не можуть виникати рішення суду, постановленого не за результатами вирішення спору і усупереч завданням та меті судочинства.

Крім того, прокурор у своїй позовній заяві зазначав, що спірний об'єкт нерухомості, на який було зареєстровано права власності за ТОВ "Преско-В" є самочинним.

Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

При цьому, в ст. 9 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент реєстрації права власності за ТОВ "Преско-В") встановлено, що розпорядження землями на території міста Києва до розмежування земель державної та комунальної власності, належить до повноважень Київської міської ради.

Згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 6 від 03.08.2016р., рішення про передачу земельної ділянки по вул. Оноре де Бальзака, 12а (код ділянки 62:003:116) в Деснянському районі м. Києва ТОВ "Преско-В" та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельними ділянками, не реєструвались.

Листом Департаменту містобудування та архітектури від 25.08.2016р. вих. № 055-12275 повідомлено, що умови та обмеження забудови спірної земельної ділянки не розроблялись, не надавались та не реєструвались.

Матеріали справи не місять доказів на підтвердження факту відведення Київською міською радою спірної земельної ділянки для будівництва нежитлової будівлі.

Частинами 1 та 2 статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Оскільки спірний об'єкт нерухомості збудовано на земельній ділянці за адресою: м. Київ вул. Оноре де Бальзака, 12а, що не була належним чином відведена TOB "Преско-В" для цієї мети, а також без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, тобто є самочинним, а тому в силу ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності у ТОВ "Преско-В" або інших осіб не виникало, у зв'язку з чим і не могло бути реалізовано в частині розпорядження майном, зокрема, передачі третім особам.

За правилами ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України судом може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За приписами ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" чітко визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 Цивільного кодексу України.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу.

Таким чином, реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю торгівельного призначення, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре де, буд 12а, загальною площею 260,10 кв.м., здійснено на підставі неіснуючого рішення суду, розташування вказаного майна на земельній ділянці щодо якої не приймалось рішення власником про її передачу у власність чи користування, за відсутності необхідних дозвільних документів на виконання будівельних робіт, тож вимоги прокурора в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 29.12.2011р., укладеного між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", а також від 25.07.2015р., укладеного між ТОВ "Авалон Комерц Груп" та ТОВ "Аурум Інвест", підлягають задоволенню, оскільки оспорювані правочини посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, спрямовані на використання всупереч вимогам чинного законодавства земель державної, комунальної власності та порушують права та охоронювані законом інтереси держави в особі Київської міської ради як органу уповноваженого розпоряджатися землями територіальної громади міста Києва.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.03.2017р. у справі № 910/15992/16.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару; якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (стаття 658 ЦК України);

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване в нього.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Суд апеляційної інстанції враховує, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно, вибула з володіння власника не за його волею.

В ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З огляду на те, що незаконно зведені торгівельні об'єкти порушують права позивача як власника земельної ділянки, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача-3 повернути власнику земельну ділянку з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд слід задовольнити.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Строк, у межах якого пред'являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) ЦК визначено як позовна давність (стаття 256 ЦК).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 ЦК, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу строку позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із позовом про захист інтересів держави, у справі, що розглядається, в особі Київської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву на захист інтересів держави в особі Київської міської ради Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3 подав 30.08.2016р. При цьому, прокурор зазначав, що про порушене право стало відомо після отримання листа Голови Гребінківського районного суду Полтавської області № 411/15-вих від 06.03.2015р. Київська міська рада, не була стороною у цивільній справі № 2-391/08 про визнання права власності на спірне майно за ТОВ "Преско-В", і вказана справа Гребінківським районним судом Полтавської області не розглядалась, а про виявлені порушення позивачу стало відомо в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000066 від за ч.4 ст. 358 КК України.

Щодо твердження апелянта про те, що ще у 2011 році прокуратура зверталася до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, то вказане не може свідчити про обізнаність прокуратури порушення прав позивача, оскільки матеріали справи не містять такого запиту.

Посилання відповідача-1 на копію апеляційної скарги прокуратури Деснянського району м. Києва № 9282 від 08.11.2011р. на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області у справі № 2-391/08, необґрунтовані та відхиляються колегією, оскільки доказів подання вказаної апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області матеріали справи не містять, як і не містять доказів розгляду такої апеляційної скарги.

Копія апеляційної скарги № 9282 від 08.11.2011р., подана відповідачем до суду, не містить доказів про отримання її Гребінківським районним судом Полтавської області.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Стосовно доводів апелянта про необґрунтоване відхилення клопотання про залишення без розгляду позов прокурора в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення, площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, вартістю 112 350 грн., укладений між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8376, колегія суддів зазначає наступне.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/18114/15, де розглядається аналогічна вимога між тими ж сторонами і з тих же підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Пунктом 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Таким чином, передумовою для застосування положень п.2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, є наявність двох справ з тотожним суб'єктним складом, предметом та підставами.

Заявляючи вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №3 в її обґрунтування посилався на нікчемність договору, оскільки вказаний правочин був спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою територіальної громади міста Києва та порушує публічний порядок.

Натомість, у справі № 910/18114/15 з аналогічним предметом спору Заступника прокурора Деснянського району міста Києва були наведені інші підстави.

Отже, підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу у даній справі є відмінними від підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу у справі №910/18114/15.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позову в частині позовних вимог без розгляду.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В" слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі №910/15988/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі №910/15988/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15988/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.О. Алданова

Л.Г. Смірнова