донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

25.09.2017 справа №905/106/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ДВС: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 не зявився; ОСОБА_5 за довіреністю; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Донецької області
від10.08.2017 р.
у справі№ 905/106/16 (суддя: Паляниця Ю.О.)
за позовом доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь
про за участю стягнення 54 599 351,38 грн. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.03.2016р. по справі №905/106/16, яке постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2016 р. залишено без змін, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа про стягнення 54599351,38 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу - 22155195,80 грн., пеню 1083034,68 грн., 3% річних 555122,42 грн., суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів 1200086,65 грн., а також судовий збір в сумі 182700 грн.; провадження по справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2991405,03 грн. припинено; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

20.04.2016р. на виконання рішення від 01.03.2016р. господарським судом видано відповідний наказ.

В подальшому Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа звернулось до господарського суду Донецької області зі скаргою №189/01 від 02.06.2017р. на дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, в якій відповідач просить:

- визнати постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017р. недійсною та скасувати;

- визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 протиправними.

В обґрунтування скарги заявник зазначав, що рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 р. по справі № 905/106/16 було виконано Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа самостійно, жодних виконавчих дій Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не вчинялось.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.08.2017 р. скаргу відповідача задоволено:

- визнано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017р. недійсною;

- визнано дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 з прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017р. протиправними.

Ухвала суду мотивована тим, що оскаржувана постанова державного виконавця від 13.05.2017 р. винесена з посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р., який втратив чинність, а також самостійним виконанням відповідачем рішення суду від 01.03.2016 р., що обумовлює відсутність бази для нарахування виконавчого збору, оскільки державним виконавцем в межах виконавчого провадження не було стягнуто з боржника на користь стягувача жодних коштів.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, Департамент ДВС МЮУ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду на оскаржувану ухвалу, в якій просить ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2017 р. скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги відповідача про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 р. № 51336372, винесену на підставі наказу господарського суду Донецької області № 905/106/16 від 20.04.2016 р. відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвалу суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Скаржник стверджує, що в провадженні ВПВР Департаменту ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 49094124, до складу якого входило виконавче провадження ВП № 51336372 з виконання наказу господарського суду Донецької області № 905/106/16 від 20.04.2016 р. В межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем вживались заходи примусового виконання рішень, зокрема накладався арешт на майно та кошти боржника, скеровувались платіжні вимоги щодо списання коштів з арештованих рахунків боржника тощо.

Заявник апеляційної скарги вважає, що дії державного виконавця по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 р. вчинені у відповідності до вимог ст.ст. 25, 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 р.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представники позивача та органу ДВС у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи учасники судового процесу повідомлені належним чином.

22.09.2017 р. на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, у судовому засіданні представник відповідача надав оригінал відзиву № 368/01 від 20.09.2017 р. до матеріалів справи та проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у вказаному відзиві.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2016 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_7 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51336372 за наказом № 905/106/16, виданого господарським судом Донецької області 20.04.2016 р.

Разом з тим, відповідач звертався до органу ДВС з листом № 378/01 від 15.06.2016 р., в якому зазначено, що відповідач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51336372 від 06.06.2016 р. лише 15.06.2016 р., тобто вже після спливу строку на добровільне виконання, що позбавило боржника можливості виконати наказ по справі самостійно. Крім того, у даному листі також вказано на те, що підприємство має намір виконати наказ суду добровільно, проте потребує визначення часу на добровільне виконання більшого, ніж зазначено у постанові, тому просило орган ДВС продовжити строк для добровільного виконання наказу у справі № 905/106/16 до 29.06.2016 р. та відкласти провадження виконавчих дій. На підтвердження здійснення відправлення листа № 378/01 від 15.06.2016 р. відповідачем до матеріалів справи надано засвідчену копію накладної № 48.

Листом № 393/01 від 04.07.2016 р. відповідач повідомив орган ДВС про те, що ККП «Маріупольтепломережа» звернулося із заявою про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області по справі № 905/106/16 до 01.11.2016 р. у звязку з винятковими обставинами та просив не провадити дії з примусового виконання наказу по справі до моменту розгляду заяви про надання розстрочки по справі № 905/106/16 по суті. В якості доказу направлення даного листа органу ДВС відповідачем надано незасвідчену копію фіскального чеку підприємства звязку № 390 від 05.07.2016 р.

15.08.2016 р. відповідач листом № 434/01 від 15.08.2016 р. сповістив орган ДВС про те, що ухвалою господарського суду Донецької області від 03.08.2016 р. по справі № 905/106/16 надано відстрочку виконання рішення суду по справі до 01.11.2016 р., у звязку з чим просив зупинити виконавче провадження ВП № 513336372 по справі № 905/106/16, на підтвердження факту здійснення такого відправлення відповідачем надано копію накладної № 50.

Відповідачем на адресу органу ДВС направлено лист № 537/01 від 26.10.2016 р., що підтверджується копією накладної № 80, яким відповідач повідомив про те, що звернувся із заявою про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області по справі № 905/106/16 на 5 років у звязку з винятковими обставинами, внаслідок чого просив не провадити дії з виконання наказу по справі до моменту розгляду заяви про надання розстрочки по справі № 905/106/16 по суті.

Матеріали справи свідчать про те, що листом № 545/01 від 31.10.2016 р., який згідно копії накладної № 81 надісланий ВВП ВРД ДВС МЮУ 01.11.2016 р., відповідач проінформував орган ДВС щодо самостійного виконання наказу по справі № 905/106/16 шляхом перерахування позивачу (стягувачу) 340 717,16 грн.

Наступним листом № 553/01 від 04.11.2016 р. відповідач сповістив про призначення до розгляду його заяви про надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі; на підтвердження здійснення такого відправлення ККП «Маріупольтепломережа» надано незасвідчену копію фіскального чеку № 010 від 07.11.2016 р.

Також, листом № 569/01 від 17.11.2016 р. відповідач просив орган ДВС не провадити виконавчі дії з примусового виконання наказу по справі № 905/106/16 з огляду на розстрочення виконання рішення суду по справі № 905/106/16 до 15.04.2017 р. ухвалою господарського суду Донецької області від 15.11.2016 р. В матеріалах справи міститься незасвідчена копія фіскального чеку підприємства звязку № 131 від 17.11.2016 р. на підтвердження надіслання вказаного листа ВПР ДВС МЮУ.

Листом № 634/01 від 05.12.2016 р. відповідачем надіслано органу ДВС копію ухвали від 14.11.2016 р., якою надано розстрочку виконання рішення суду по справі до 15.04.2017 р., а також просив провадити виконавчі дії з примусового виконання наказу по справі № 905/106/16 з урахуванням наданої розстрочки. На підтвердження направлення даного листа відповідачем надано незасвідчену копію фіскального чеку підприємства звязку № 345 від 05.12.2016 р.

З листа відповідача № 36/01 від 27.01.2017 р., надісланого органу ДВС, про що свідчить незасвідчена копія фіскального чеку підприємства звязку № 449 від 27.01.2017 р., вбачається, що відповідачем повідомлено державного виконавця про сплату 7 000 000,00 грн. з метою виконання наказу по справі № 905/106/16. В матеріалах справи міститься засвідчена копія платіжного доручення № 800 від 25.01.2017 р. на суму 7 000 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за газ природний згідно договору № 1244/15-БО-6 від 18.12.14р., згідно справи № 905/106/16.

Крім того, листом № 89/01 від 09.03.2017 р., який надіслано органу ДВС 09.03.2017р., про що свідчить незасвідчена копія фіскального чеку № 986 від 09.03.2017 р., відповідачем донесено до відома державного виконавця про сплату підприємством стягувачу 9 000 000,00 грн. на виконання наказу по справі № 905/106/16. До зазначеного листа відповідачем додано засвідчену належним чином копію платіжного доручення № 642 від 28.02.2017 р. на суму 9 000 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за газ природний згідно договору № 1244/15-БО-6 від 18.12.14р., згідно справи № 905/106/16.

Останнім листом № 173/01 від 13.05.2017 р., який направлено державному виконавцю 13.05.2017 р., що підтверджується незасвідченою копією фіскального чеку підприємства звязку № 460 від 13.50.2017 р., відповідач повідомив орган ДВС про сплату ККП «Маріупольтепломережа» 3 020 943,75 грн. на виконання наказу по справі № 905/106/16, тому заборгованість за рішенням суду № 905/106/16 є сплаченою у повному обсязі, внаслідок чого відповідач просив державного виконавця на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № 51336372 про примусове виконання наказу по справі № 905/106/16 закінчити у звязку із фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом у повному обсязі.

В матеріалах справи міститься засвідчена копія платіжного доручення № 1170 від 12.05.2017 р. на суму 3 020 943,75 грн. з призначенням платежу: оплата штрафних санкцій за газ природний згідно договору № 1244/15-БО-6 від 18.12.14р., згідно справи № 905/106/16.

Факт надсилання відповідачем вищеперлічених листів органом ДВС не заперечується.

26.05.2017 р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 51336372 про закінчення виконавчого провадження.

Проте, 13.05.2017 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 винесено постанову ВП № 51336372 про стягнення виконавчого збору.

Дана постанова мотивована тим, що боржником рішення суду в строк для самостійного виконання не виконано; заяв, клопотань щодо неможливості виконання рішення суду в наданий термін не поступало, тому, враховуючи, що у встановлений строк боржником не надано документального підтвердження виконання рішення суду (перший платіж було здійснено 24.10.2016 р.), з боржника підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а саме у розмірі 2 517 613,96 грн. При цьому, державний виконавець, зазначаючи про набрання чинності 05.10.2016 р. Закону України № 1404-VІІІ від 02.06.2016 р., послався на ст. 28 Закону України № 606-ХІV від 21.04.1999 р. та п. 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1404-VІІІ від 02.06.2016 р.

Судова колегія враховує наступне.

У відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на усій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» до заходів примусового виконання рішень віднесено: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч.2 ст.25 Закону України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999р. (в редакції від 06.06.2016р.) у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.27 вказаного нормативно-правового акту, який на теперішній час втратив чинність, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

У статті 28 Закону України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999р. було зазначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим законом.

Як зазначено вище, оскаржувана постанова ВП № 51336372 про стягнення виконавчого збору винесена 13.05.2017 р.

26.05.2017 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 винесено постанову ВП № 51336372 про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу № 905/106/16, виданого 20.04.2016 р. господарським судом Донецької області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40, ст. 42 Закону України №1404-VІІІ від 02.06.2016р.

В матеріалах справи міститься копія постанови ВП № 54043047 від 30.05.2017 р. про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору № 51336372, виданої 13.05.2017 р.; а також постанова ВП № 54043047 від 07.06.2017 р. про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору № 51336372, виданої 13.05.2017 р. до зведеного виконавчого провадження № 49094121, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ.

05.10.2016р. набрав чинності Закон України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016р., з дня набрання чинності яким втрачає чинність Закон України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999р., крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

В силу норм п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016р., виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оскаржувана постанова та дії з її прийняття є неправомірними, оскільки вчинені на підставі нормативно-правового акту, який станом на 13.05.2017р. втратив чинність.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Закону України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016р. виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Наразі, матеріалами справи доведено, що рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016р. по справі №905/106/16 виконано Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа самостійно.

Отже, судова колегія погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав для нарахування виконавчого збору, оскільки державним виконавцем в межах виконавчого провадження не було стягнуто з боржника на користь стягувача жодних коштів в порядку примусового виконання рішення суду.

Посилання виконавчої служби на те, що державним виконавцем вчинялись дії з примусового виконання рішення судом до уваги не приймаються, оскільки постанова про приєднання виконавчого провадження №51336372 до зведеного №49094124 була винесена 07.06.2017 р., тоді як представлена до матеріалів справи постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена 25.02.2015р. у ВП № 46650446 за наказом господарського суду Запорізької області від 30.01.2015 р. № 905/2905/14.

В матеріалах справи також міститься постанова ВП № 49094124 від 21.10.2015 р. про арешт коштів боржника, проте до зведеного виконавчого провадження входили інші накази господарських судів Донецької та Запорізької областей, а не наказ у справі № 905/106/16.

Відповідно до приписів п.32 Інформаційного листа №01-08/369 від 29.06.2010р. Вищого господарського суду України Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 2517613,96 грн. є неправомірними, внаслідок чого постанову від 13.05.2017 р. слід визнати недійсною, а скаргу №189/01 від 02.06.2017 р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа задовольнити.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню в силі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2017 року у справі № 905/106/16 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2017 року у справі № 905/106/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді С.А. Малашкевич

ОСОБА_3