ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року Справа № 923/713/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної Установи "Білозерська виправна колонія (№ 105)", с. Дар'ївка Білозерського району Херсонської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

про стягнення 9227 грн. 26 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Доскучинська Ю.І. - представник, дов. від 01.08.2017

від відповідача - не прибув.

Державна Установа "Білозерська виправна колонія (№ 105)" звернулася до Господарського суду Херсонської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання послуг № 15-Г від 18.03.2016 у сумі 9227 грн. 26 коп, з яких - 3901,59 грн основного боргу та 5325,67 грн пені.

Ухвалою від 29.08.2017 розгляд справи відкладався.

Позивач здійснив перерахунок пені та 07.09.2017 надав суду новий розрахунок пені, відповідно до якого сума пені становить 538,10 грн за період з 01.11.2016 по 30.04.2017.

Суд розцінює перерахунок пені, здійснений позивачем, як зменшення розміру позовних вимог відповідно до ст. 22 ГПК України.

З огляду на викладене, має місце нова ціна позову - 4439,69 грн, в межах якої вирішується спір між сторонами, з яких - 3901,59 грн основного боргу та 538,10 грн пені.

Відповідач своїм правом на судовий захист та участь представника в судовому засіданні не скористався, в засідання суду двічі не з'являвся, відзив на позов і витребувані судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 22 ГПК України, зокрема, стосовно обов'язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Ухала від 03.08.2017 про порушення провадження у справі, надіслана відповідачу за адресою (АДРЕСА_1), зазначеною в позовній заяві та Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), повернулась до суду з відміткою пошти "за закінченням строку зберігання".

Згідно абзаців 1,3 підпункту 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України №3 від 16.01.2013 року) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи.

В зв'язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі Замовник) та Державною Установою "Білозерською виправною колонією (№ 105)" (далі Виконавець) 18 березня 2016 року був укладений договір надання послуг № 58-Г .

У відповідності до п. 1.1. договору виконавець надає замовнику до 20-ти чоловік в день з числа засуджених, які перебувають на ділянці соціальної реабілітації (далі - "трудові ресурси") для виконання робіт, а саме: технічне обслуговування автотранспортних засобів, а останній приймає роботи та оплачує їх.

Строк дії договору - з моменту його належного оформлення сторонами і до 31.12.2016 (п. 7.3 договору).

Згідно з п. 2.1. договору замовник оплачує виконану роботу в розмірі 8,29 грн за одну годину. Замовник зобов'язаний сплачувати виконану роботу у відповідності до щомісячного підсумкового обліку робочого часу за умови, що тривалість робочого часу за поточний період не перевищує нормальної кількості робочих годин відповідно до ст. 119 Кримінально-виконавчого кодексу та ст. 61 КЗпП України.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що замовник також сплачує виконавцю нарахування на заробітну плату засуджених в розмірі 50% від розміру заробітної плати відповідно до п. 7 постанови КМУ від 22.04.1999 № 653.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору виконавець до 26 числа включно поточного місяця направляє замовнику табель обліку робочого часу і акт виконаних робіт (за фактично відпрацьований час) для звіряння, в грудні 2016р. табель обліку робочого часу і акт виконаних робіт (за фактично відпрацьований час) для звірки направляє до 22 числа (включно). Оплата за договором здійснюється не пізніше передостаннього дня місяця (якщо в місяці 31 день оплата 30 числа, 30 днів оплата 29 числа, 28 днів оплата 27 числа), у грудні оплату здійснити до 26 числа (включно).

04.05.2016 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, згідно з якою замовник зобов'язаний оплачувати виконану роботу погодинно в розмірі 8,69 грн. Пунктом 4 додаткової угоди визначено, що вона вступає в силу з 01.05.2016.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором, на підтвердження чого ним надано акт приймання-здачі виконаних робіт від 24.06.2016 на суму 11887,92 грн за червень із нарахуванням 50% в сумі 5943,96 грн, та акт приймання-здачі виконаних робіт від 15.07.2016 за липень на суму 4666,53 грн із нарахуванням 50% в сумі 2333,27 грн.

Зазначені акти підписані обома сторонами, що свідчить про те, що відповідач прийняв роботи.

Однак, відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем в сумі 3901,59 грн нарахування на заробітну плату засуджених, а саме: 1568,32 грн за червень 2016р. та 2333,27 грн за липень 2016р.

Позивач зазначає, що надсилав відповідачу претензії від 03.01.2017 № 29/18-16 та від 18.01.2017 № 29/18-145 з вимогою сплатити 3901,59 грн заборгованості. Але відповідач відповіді на претензії не надав та боргу не сплатив.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належне виконання зобов'язання означає виконання його належними суб'єктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобов'язання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Відповідно до статті 629 ЦК України укладений між сторонами договір від 18.03.2016 з моменту його укладення набирає силу закону. Він є обов'язковим для виконання обома сторонами і сторони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань за договором.

Доказів перерахування боргу в сумі 3901,59 грн, як і будь-яких заперечень проти позову, відповідачем не надано станом на день розгляду спору, тому позовні вимоги про стягнення 3901,59 грн основного боргу підлягають задоволенню в повному розмірі.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення пені, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Штрафними санкціями за вимогами статті 230 Господарського Кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського Кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Укладаючи договір № 58-Г від 18.03.2016 року сторони пунктом 4.4 передбачили, що за порушення строків оплати виконаних робіт, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України", що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі загальної подвійної облікової ставки.

Згідно частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 3.2 договору, оплата за договором здійснюється не пізніше передостаннього дня місяця (якщо в місяці 31 день оплата 30 числа, 30 днів оплата 29 числа, 28 днів оплата 27 числа), у грудні оплату здійснити до 26 числа (включно).

З огляду на викладене, строк оплати за червень 2016 року не пізніше 29.06.2016, а за липень - не пізніше 30.07.2016.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання за червень 2016 року буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано, тобто з 30.06.2016, за липень - з 31.07.2016 відповідно.

З урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячний строк для нарахування пені за червень 2016 р. буде 30.06.2016-30.12.2016, за липень 2016 р. - 31.07.2016 - 31.01.2017.

Пунктом 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено наступне. Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Позивач 07.09.2017 надав суду новий розрахунок пені, відповідно до якого сума пені становить 538,10 грн, однак не врахував, що початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано, і нарахував пеню за період з 01.11.2016 по 30.04.2017.

Здійснивши перевірку правильності нарахувань пені, суд додає свій розрахунок пені

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1568.3230.06.2016 - 28.07.20162916.5000 %0.090 %*41.01
1568.3229.07.2016 - 15.09.20164915.5000 %0.085 %*65.09
1568.3216.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %0.082 %*53.99
1568.3228.10.2016 - 08.12.20164214.0000 %0.077 %*50.39
1568.3209.12.2016 - 30.12.20162214.0000 %0.077 %*26.40
Всього 236,88 грн

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
2333.2731.07.2016 - 15.09.20164715.5000 %0.085 %*92.88
2333.2716.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %0.082 %*80.33
2333.2728.10.2016 - 08.12.20164214.0000 %0.077 %*74.97
2333.2709.12.2016 - 26.01.20174914.0000 %0.077 %*87.47
2333.2727.01.2017 - 31.01.2017514.0000 %0.077 %*8.95
Всього 344,6 грн
Загальна сума пені за розрахунком суду становить 236,88+344,60=581,48 грн, тобто є більшою, ніж така, яка заявлена позивачем.

Проте, відповідно до правових норм ГПК України, суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, тобто у даному випадку самостійно стягнути суму пені, яка перевищує суму, яка заявлена позивачем до стягнення.

З огляду на викладене, вимога щодо стягнення суми пені в заявленому позивачем розмірі 538,10 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги документально підтверджені, а отже такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відшкодовуються йому за рахунок відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Державної Установи "Білозерська виправна колонія (№ 105)" (с. Дар'ївка Білозерського району Херсонської області, код 08564713) 3901,59грн основного боргу, 538,10грн пені та 1600грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.09.2017.

Суддя Л.М. Немченко