ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 905/713/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВладимиренко С.В., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
на ухвалуДонецького апеляційного господарського суду від 12.06.2017
у справі№905/713/16 Господарського суду Донецької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд"
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача1) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України; 2) Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області
провнесення змін до договору оренди № 745/2001 від 01.03.2001
та за зустрічним позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд"
провизнання договору оренди №745/2001 від 01.03.2001 припиненим
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Костюк С.В., дов. № 3 від 21.12.2016

- відповідача: Іжаківський А.О., дов. № 378 від 21.11.2016

- третьої особи-1: не з'явилися

- третьої особи-2: не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі № 905/713/16 (у складі головуючого судді Ломовцевої Н.В., суддів Татенко В.М., Сгари Е.В.) апеляційну скаргу Фонду державного майна України по Донецькій області на рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2017 у справі № 905/713/16 повернуто заявнику на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч. 3 ст. 97 ГПК України, просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі № 905/713/16, направити справу разом з апеляційною скаргою Регіонального відділення № 10-07-02899 від 01.06.2017 та додатками до неї на розгляд по суті до Донецького апеляційного господарського суду.

Позивач та треті особи 1-2 за первісним позовом не скористалися правом, наданим ст.1112 ГПК України, не надали відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень ст.1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2017, проведено автоматичну зміну складу суду колегії суддів у справі №905/713/16 та визначено склад колегії суддів: Шевчук С.Р. - головуючий, Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судом норм процесуального і матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про внесення змін до договору оренди №745/2001 від 01.03.2001, шляхом продовження строку дії договору з 01.03.2016 до 01.03.2026.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.07.2016 у справі №905/713/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2016, позовні вимоги задоволено частково, а саме постановлено внести зміни до договору оренди №745/2001 від 01.03.2001, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області шляхом продовження строку дії договору з 01.03.2016 по 01.10.2017 (з урахуванням ухвали господарського суду Донецької області від 03.08.2016), а також стягнуто судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 у справі №905/713/16 касаційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України задоволено частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2016 та рішення Господарського суду Донецької області від 26.07.2016 у справі №905/713/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Донецької області в іншому складі.

09.02.2017 відповідачем до Господарського суду Донецької області подано зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" про визнання договору оренди №745/2001 від 01.03.2001, укладеного між ТОВ "Південтрансбуд" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області на державне майно - цілісний майновий комплекс "Південнодонбаське вантажно-транспортне управління", розташований за адресою: ст.Вуглесборочна, м.Вугледар, Донецька обл., 85670, припиненим з 01.03.2016.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.05.2017 у справі № 905/713/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про внесення змін до договору оренди №745/2001 від 01.03.2001, шляхом продовження строку дії договору з 01.03.2016 до 01.03.2026, задоволено частково. Внесено зміни до договору оренди №745/2001 від 01.03.2001, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області шляхом визначення строку дії договору по 01.12.2022. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" про визнання договору оренди №745/2001 від 01.03.2001, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області на державне майно - цілісний майновий комплекс Південнодонбаське вантажно-транспортне управління, розташований за адресою: ст.Вуглесборочна, м.Вугледар, Донецька обл., 85670, припиненим з 01.03.2016, відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд зазначене рішення скасувати повністю, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Південтрансбуд" відмовити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі № 905/713/16 апеляційну скаргу Фонду державного майна України по Донецькій області на рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2017 у справі № 905/713/16 повернуто заявнику на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

В обґрунтування вказаної ухвали апеляційний господарський суд з посиланням на ст. 6 Закону України "Про судовий збір" зазначив, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру та дійшов висновку, що виходячи з наявності у провадженні первісного та зустрічного позову, а також виходячи з вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення в повному обсязі, скаржником мав бути сплачений судовий збір у загальному розмірі 139 460,36 грн.

Апеляційним господарським судом встановлено, що на підтвердження сплати судового збору апелянтом додано платіжне доручення №165 від 24.05.2017 про сплату судового збору у розмірі 3 275, 80 грн, що є меншою сумою ніж визначено апеляційним господарським судом, а отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2017 у справі №905/713/16 підлягає поверненню заявнику на підставі п.3 ч.1 ст. 97 ГПК України.

Проте, колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з даним висновком апеляційного господарського суду виходячи з наступного.

За змістом статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 44 ГПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі статтею 1 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

За змістом статті 3 Закону України "Про судовий збір" об'єктами справляння судового збору є, зокрема, позовна заява та інша заява, передбачена процесуальним законодавством; апеляційна і касаційна скарги на судові рішення, заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заява про скасування рішення третейського суду, заява про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною другою цієї норми встановлено розміри ставок судового збору залежно від документа і дії, за яку він справляється, та платника судового збору. Так, за змістом підпункту 4 пункту 2 частини другої цієї статті за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку у відсотковому співвідношенні (110 %) до ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до цієї ж статті за подання до господарського суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано зокрема за характером спору (майновий/немайновий). При цьому за змістом підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати (у редакції закону на момент подання позовної заяви у справі). На момент подання зустрічної позовної заяви ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах (частина п'ята статті 6 Закону України "Про судовий збір").

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у контексті визначення розміру судового збору за подання апеляційної скарги "ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви", має визначатися за розміром ставок, встановлених статтею 4 Закону України "Про судовий збір" на момент пред'явлення відповідного позову. Об'єктом, з якого розраховується розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги, є саме позовна заява (зустрічна позовна заява), а базою для такого розрахунку - ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні відповідної позовної заяви (у разі об'єднання в одній заяві вимог майнового та/або немайнового характеру, декількох вимог немайнового характеру - загальна сума усіх вимог у відсотковому співвідношенні до ціни позову та/або у фіксованому розмірі).

Оскільки кожна позовна заява є самостійним, окремим об'єктом справляння судового збору, то за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у відсотковому співвідношенні до розміру судового збору, що підлягав сплаті при поданні кожної окремої відповідної позовної заяви, незалежно від оспорюваної суми, зменшення розміру судового збору судом на підставі статті 8 Закону України "Про судовий збір" і розподілу судом при ухваленні рішення судових витрат пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, зокрема, у разі оскарження в апеляційному порядку судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів, якщо сторона не згодна з таким рішенням у цілому, судовий збір має сплачуватися з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів, а у разі оскарження судового рішення лише в частині вирішення одного із позовів судовий збір має сплачуватися, виходячи із розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні відповідного позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 31.05.2017 у справі № 911/1106/16.

Як вбачається з матеріалів даної справи предметом первісного позову, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.07.2016, є внесення змін до договору оренди № 745/2001 від 01.03.2001, шляхом продовження строку дії договору з 01.03.2016 до 01.03.2026; предметом зустрічної позовної заяви, поданої до суду 09.02.2017, є визнання договору оренди № 745/2001 від 01.03.2001 припиненим з 01.03.2016.

Звертаючись з апеляційною скаргою Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції повністю, просило у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі та сплатило судовий збір у розмірі 3 275,80 грн, обчислений зі ставок, що підлягали сплаті при поданні первісної та зустрічної позовних заяв немайнового характеру.

Оскільки вимоги як первісного так і зустрічного позовів мають немайновий характер, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області правомірно сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду за ставкою у відсотковому співвідношенні до ставки, що підлягала сплаті при поданні позовних заяв немайнового характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі"), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Враховуючи викладене вище, висновок суду апеляційної інстанцій про відсутність доказів сплати Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області судового збору у встановленому законом розмірі, а відтак і про наявність підстав для повернення апеляційної скарги без розгляду, суперечить фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

За таких обставин ухвала Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі № 905/713/16 підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області задовольнити.

Ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі № 905/713/16 скасувати, справу № 905/713/16 передати до Донецького апеляційного господарського суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2017.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я А.М. Демидова