ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа №922/1897/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Прокопенко Ю.О., за довіреністю б/н від 07.09.2017р.,

відповідача - не з'явився,

1-ї третьої особи - не з'явився,

2-ї третьої особи - не з'явився,

3-ї третьої особи - не з'явився,

4-ї третьої особи - ОСОБА_2, за угодою №10 від 27.12.2016р., свідоцтво №844 від 15.03.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСББ "Чернишевські - 50" (вх.№2532Х/1-41 від 17.08.2017р.), на рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/1897/17,

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чернишевська-50", м. Харків,

до Харківської міської ради, м. Харків,

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Квітень", м. Харків,

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Племена свиноферма "Левада", с. Коломийчиха Сватівського р-ну, Луганської області,

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротрейд", м. Харків,

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, м. Красний Луч, Луганська обл.,

визнання недійсним та скасування розпорядження, свідоцтв про право власності, реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

07.06.2017р. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чернишевська-50" звернулося до господарського суду Харківської області із позовом до Харківської міської ради; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Квітень", Товариство з обмеженою відповідальністю "Племена свиноферма "Левада", Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротрейд" та ОСОБА_4, в якому просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради від 21.02.2011р. на нежитлові приміщення в житловому будинку літ. "А-8" по АДРЕСА_1 - антресолі 1-го поверху №1-36-:-1-39 загальною площею 36,1 кв. м та розпорядження Харківського міського голови від 26.10.2010р. "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно" №3085 на нежитлові приміщення антресолі 1-го поверху №1-36; 1-37; 1-38; 1-39 загальною площею 36,1 кв. м, які розташовані в житловому будинку літ. "А-8" по АДРЕСА_1 та розпорядження Харківського міського голови від 15.02.2011р. "Про внесення змін до розпорядження міського голови від 26.10.2010р. №3085 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно" №575. В якості правових підстав вказує на норми статей 319, 321 Цивільного кодексу України, Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", Закону України "Про інвестиційну діяльність".

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. (суддя Бринцев О.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/1897/17 та винести нове, яким позов задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своєї позиції по справі, позивач зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що ОСББ "Чернишевська - 50" звернулось до суду за захистом прав співвласників на володіння та користування спільним майном багатоквартирного будинку, що є метою діяльності ОСББ. Крім того, позивач вважає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи, посилаючись на те що в межах провадження іншої справи було проведено судову будівельно-технічну експертизу №4817 від 08.11.2013р., яка призначалась з питань, які ставились позивачем у клопотанні. Однак, позивач вказує, що вищенаведений висновок №4817 від 08.11.2013р. був складений за відсутності документів, які на теперішній час має позивач, а саме проектної документації на будівництво об'єкту "Жилой дом со встроенными торгово-административными помещениями и подземной парковкой по АДРЕСА_1", що мало вплинути на результати та висновки нової експертизи. Крім того, позивач вказує на те, що у зв'язку із відмовою суду першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом було порушено принцип рівності всіх учасників судового процесу, закріплений Конституцією України та Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.08.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.09.2017р.

ТОВ "Квітень" надало відзив на апеляційну скаргу (вх.№9420 від 11.09.2017р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі, перша третя особа зазначила, що питання відносно спірних нежитлових приміщень вже розглядалось в господарському суді Харківської області, у справі №5023/6067/12 (н.р.5023/1730/12), в ході розгляду якої було проведено судово-будівельну експертизу та надано висновок, за яким спірні приміщення не відносяться до приміщень, що необхідні для забезпечення технічної експлуатації та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.9573 від 13.09.2017р.), в якому просить відмовити ОСББ "Чернишевські-50" в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін; судові витрати покласти на позивача по справі.

В обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач зазначив, що оскаржувані розпорядження прийняті на підставі необхідних для оформлення права власності документів задовго до створення та реєстрації позивача, рішення стосується прав та інтересів громадян (замовників будівництва), а не позивача, тому правильним є висновок про те, що позивачем, в силу ст.ст.33,34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено за допомогою належних і допустимих доказів, яким чином та які його права, як юридичної особи, порушуються, оспорюють ся та/або не визнаються відповідачем у справі внаслідок прийняття рішення, а також яким чином вони будуть відновлені. Також, відповідачем зазначено, що надані у справі докази не підтверджують наявність права власності у позивача на спірне майно, і не спростовують преюдиційність законності права власності ТОВ "Квітень", а відтак і законності оспорюваних розпоряджень. На думку відповідача неможливо погодитись з тим, що спірні нежитлові приміщення є приміщеннями загального користування та належать на праві власності всім співвласникам житлових і нежитлових приміщень у цьому будинку, оскільки відповідно до висновку судової комісійної будівельно-технічної експертизи №4817 від 08.11.2013р. по справі №5023/6067/12 спірні нежитлові приміщення №1-36, 1-37, 1-38, 1-39 загальною площею 36,10 кв. м до технічних приміщень, що необхідні для забезпечення технічної експлуатації і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 не відносяться.

В судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 18.09.2017р. представники відповідача та 1,2,3 третіх осіб не з'явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Так, представник відповідач отримав ухвалу суду про призначення скарги до розгляду - 28.08.2017р., представник ТОВ "Квітень" - 25.08.2017р., представник ТОВ "Племена свиноферма "Левада" - 27.08.2017р. Відомості про отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротрейд" ухвали суду про призначення скарги до розгляду - відсутні, однак з інформації, що міститься в безкоштовному пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що юридична особа ТОВ "Агротрейд" (32266490) припинена - 03.05.2012р.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на належне повідомлення сторін та те, що явка представників у судове засідання не була визнана обов'язковою, а сторони попереджені про те, що у разі неявки представників справа може бути розглянута за наявними в ній документами, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 18.09.2017р. представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник 4-ої третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Пунктом 165 Додатку 1 до рішенням XXXIII сесії IV скликання Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єктів від 22.02.2005р. №21/05 надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротрейд" земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1382 га для будівництва житлового будинку з вбудованими торгово-адміністративними приміщеннями та підземною парковкою до 31.12.2007р. (але не пізніше прийняття об'єкту до експлуатації) та для подальшої експлуатації до 31.12.2030р. (т. I, арк. с. 137-138).

На підставі Акту готовності об'єкта до експлуатації №233/1 від 04.09.2009р. та свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил №20000274 від 17.09.2009р. (т. I, арк. с. 182-191) житловий будинок з вбудованими торгівельно-адміністративними приміщеннями та підземною парковкою по АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію.

Фінансування будівництва здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротрейд", зокрема, за рахунок коштів, залучених від реалізації іменних цільових звичайних облігацій на підставі Проспекту емісії облігації Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд".

Реалізація облігацій відбувалась на підставі договорів купівлі-продажу облігацій, договорів про резервування квартири та договорів про резервування машиномісця, котрі укладалися між емітентом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд" та фізичними особами, майбутніми власниками відповідних приміщень у житловому будинку. За договорами купівлі-продажу облігацій покупці (інвестори) придбали лише квадратні метри зарезервованої квартири з розрахунку: одна Облігація надає право на отримання 0,01 кв.м. загальної площі квартири.

По закінченні будівництва Житлового будинку по АДРЕСА_1 з кожним власником цільових облігацій були підписані акти приймання-передачі квартири/машиномісць.

Крім того, між ТОВ Компанія "Квітень" та ТОВ "Агротрейд" був укладений договір №50-52/П про пайову участь у будівництві від 11.08.2009р. (том I, арк. с. 153-163), в якому зазначено, що забудовник (ТОВ "Агротрейд") зобов'язується на власний ризик та за рахунок пайовика (ТОВ Компанія "Квітень") збудувати для пайовика об'єкт нерухомості нежитлові приміщення №№1-36, 1-37, 1-38, 1-39.

17.06.2010р. між ТОВ "Агротрейд" та ТОВ "Квітень", на виконання п. 2.3. договору про пайову участь у будівництві №50-52/П від 11.08.2009р., склали акт приймання-передачі нежитлових приміщень №1-36; 1-37; 1-38; 1-39 за адресою: АДРЕСА_1 (т. I, арк. с. 164-165).

На підставі договору про пайову участь №50-52/П від 11.08.2009р. ТОВ Компанією "Квітень" отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення антресолі 1-го поверху №1-36; 1-37; 1-38; 1-39 загальною площею 36,1 кв. м житлового будинку літ. "А-8" за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 62, 1-й том). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ТОВ Компанії "Квітень" видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради 21.02.2011р. на підставі розпорядження Харківського міського голови від 26.10.2010р. "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно" №3085 на нежитлові приміщення антресолі 1-го поверху №1-36; 1-37; 1-38; 1-39 загальною площею 36,1 кв. м, які розташовані в житловому будинку літ. "А-8" по АДРЕСА_1 та розпорядження Харківського міського голови від 15.02.2011р. "Про внесення змін до розпорядження міського голови від 26.10.2010р. №3085 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно" №575.

Крім того, вищенаведені нежитлові приміщення були реалізовані ТОВ Компанією "Квітень" Товариству з обмеженою відповідальністю "Племенна свиноферма "Левада" відповідно до договору купівлі-продажу від 20.08.2016р.

В подальшому спірні нежитлові приміщення були продані ТОВ "Племенна свиноферма "Левада" ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2016р.

Викладені обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав, оскільки нежитлові приміщення антресолі 1-го поверху №1-36; 1-37; 1-38; 1-39 загальною площею 36,1 кв. м житлового будинку "А-8" за адресою: АДРЕСА_1 є приміщеннями загального користування та належать на праві власності всім співвласникам житлових і нежитлових приміщень у цьому будинку та є підставою для подання даного позову до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не доведено порушення відповідачем прав Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чернишевська-50", які мали би бути захищені або відновлені судом.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За приписами ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до п. п. 1, 2 роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 26.01.2000 р. № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Обов'язковою умовою визнання недійсним акта є не тільки невідповідність його чинному законодавству, але й порушення у зв'язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Частиною першою статті 55 Конституції України визначено загальну норму, за якою кожному гарантується право на звернення до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, задекларовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В контексті статті 1 Господарського процесуального кодексу України та статті 3 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Отже, названими статтями встановлено, що позивач має право на подання позову лише в тому випадку, коли діями відповідача порушуються права чи інтереси безпосередньо позивача, а не з будь-яких питань, де, як вважає позивач, має місце порушення норм чинного законодавства.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 20 Господарського кодексу України зазначено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Виходячи із змісту ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), а відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Спірні розпорядження Харківського міського голови були прийняті на підставі підпункту 10 пункту "б" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5 (зі змінами та доповненнями).

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" до делегованих повноважень виконавчих органів міських рад віднесено облік відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності (пп. 10 п. "б" ч. 1 ст. 30 Закону).

Суд зазначає, що Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 (чинне на час прийняття оскаржуваного рішення) визначає порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 8.1 Положення оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачою свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно:

а) органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

В матеріалах справи містяться документи, на підставі яких Харківським міським головою приймалося розпорядження про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю Компанії "Квітень" свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення антресолі 1-го поверху №1-36-:-1-39 загальною площею 36,1 кв. м, які розташовані в житловому будинку літ. "А-8" по АДРЕСА_1.

Таким чином, встановивши обставини подання Товариством з обмеженою відповідальністю Компанією "Квітень" до заяви щодо оформлення права власності усіх необхідних документів, визначених п. 8.1. Положення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що відповідач не мав жодних підстав для відмови йому в оформленні права власності.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротейд" взяті на себе зобов'язання за договором №50-52/П про пайову участь у будівництві від 14.12.2005р. виконав, об'єкт нерухомості був введений в експлуатацію та переданий замовнику, тобто Товариству з обмеженою відповідальністю Компанія "Квітень", яке приймало дольову участь в будівництві на підставі зазначено вище договору. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що громадяни-замовники або позивач здійснював оплату вартості будівництва об'єкту нерухомості - нежитлові приміщення, що позначені в проектній документації як "приміщення для занять з дітьми".

Також, колегія суддів досліджуючи питання наявності порушеного права позивача зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Колегія суддів зазначає, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чернишевська-50" до відповідно до Статуту було зареєстровано як юридична особа - 02.02.2016р., тобто вже після прийняття спірних розпоряджень Харківською міською радою від 16.10.2010р. та 15.02.2011р.

При цьому, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження впливу винесених спірних рішень безпосередньо на права та обов'язки юридичної особи - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чернишевська-50".

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняті Харківським міським головою спірні розпорядження про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю Компанії "Квітень" свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення антресолі 1-го поверху №1-36-:-1-39 загальною площею 36,1 кв. м, які розташовані в житловому будинку літ. "А-8" по АДРЕСА_1 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника приміщення, оскільки у нього виникло право власності на приміщення і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, а захист порушеного права має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду України від 09.11.2016 у справі №3-1086гс16, від 19.10.2016р. у справі №3-806гс16, які відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для застосування.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані у справі докази не підтверджують наявність права власності у позивача на спірне майно, і не спростовують преюдиційність законності права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Квітень", а відтак і законності оспорюваних розпоряджень.

Щодо посилання апелянта на те, що спірні нежитлові приміщення є приміщеннями загального користування та належать на праві власності всім співвласникам житлових і нежитлових приміщень у цьому будинку, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 6 Житлового кодексу України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Згідно ст. 382 Цивільного кодексу України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно додатку Б ДБН України "Будинки і споруди Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Тобто, нежитлові приміщення не відносяться до житлового фонду, і повинні розглядатися як самостійний об'єкт в структурі житлового будинку.

Допоміжні приміщення у житловому будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового і санітарно-гігієнічного обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, коридори (що знаходяться за межами квартир) колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення через які прокладені мережі комунікацій, приміщення теплопунктів, котелень, а також приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого будинок персоналу, складські приміщення тощо), якими користуються всі мешканці будинку.

Приміщення загального користування житлового будинку - це сходові клітки, ліфтові шахти, вестибюлі, коридори, підвали тощо.

Як вбачається із проектної документації будівництва житлового будинку, спірні приміщення були запроектовані як кімната для короткочасового перебування дітей, для організації дозвілля дітей дошкільного та молодшого шкільного віку; до складу приміщень входить кімната для занять с дітьми, санвузли для дітей та персоналу.

Позивач не надав ніяких доказів того, що спірні нежитлові приміщення 1-го поверху №№1-36,1-37,1-38, 1-39 загальною площею 36,1 кв.м. житлового будинку літ. "А-8" за адресою: АДРЕСА_1 є допоміжними приміщеннями або приміщеннями загального користування, оскільки допоміжними приміщеннями є приміщення у яких розташоване технічне оснащення будинку (інженерні комунікації і технічні пристрої, що необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир) без доступу до яких експлуатація жилого будинку неможлива. Також, позивачем не доведено того, що спірні приміщення впливають на можливість експлуатації житлового будинку мешканцями.

Крім того, відповідно до висновку судової комісійної будівельно-технічної експертизи №4817 від 08.11.2013р. по справі №5023/6067/12 спірні нежитлові приміщення №1-36; 1-37; 1-38; 1-39 загальною площею 36,10 кв. м до технічних приміщень, що необхідні для забезпечення технічної експлуатації і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, не відносяться. Більше того у зазначеному висновку спірні приміщення були віднесені до дохідної (комерційної) нерухомості.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що спірні нежитлові приміщення не є місцями загального користування чи допоміжними приміщеннями, а тому й не являються спільною власністю мешканців цього будинку відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України.

Відповідні висновки про те, що спірні нежитлові приміщення не є місцями загального користування чи допоміжними приміщеннями, а тому й не являються спільною власністю мешканців цього будинку відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України, а також висновок про те, що позивачем не доведено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія "Квітень" порушень статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" викладені в рішенні господарського суду Харківської області від 17.12.2013р. по справі №5023/6067/12.

Вказане судове рішення було залишено в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2012р., а отже набрало законної сили та є чинним.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст.4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України, необґрунтованість, сумнівність та суперечливість висновку експерта повинна підтверджуватися належними та допустимим доказами.

В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012р., висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

В матеріалах справи наявна належна копія висновку судової комісійної будівельно-технічної експертизи №4817 від 08.11.2013р. по справі №5023/6067/12.

Заявляючи клопотання про призначення експертизи відповідачем належними доказами не доведено, що Висновок судової будівельно-технічної експертизи №4817 від 08.11.2013р. є необґрунтованим. Як вбачається з висновку, у ньому експертом було надано відповіді на ті ж питання, які позивач просить поставити перед експертом в заявленому у даній справі клопотанні. Щодо тверджень позивача про не дослідження судовим експертом проектної документації на будівництво об'єкту спростовується зазначеним вище висновком, з якого вбачається посилання на вказаний документ.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем необхідності призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи.

Щодо посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання позивача та розгляд справи за його відсутністю з огляду на нижченаведене.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції у відповідності до приписів частини 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, створено учасникам процесу необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З клопотання про відкладення розгляду справи, наданого позивачем вбачається, що неможливість бути присутнім в судовому засіданні 03.08.2017р. обґрунтована знаходженням представника Діденко М.І. у відпустці з 22.07.2017р. по 05.08.2017р.

Відповідно до підпункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Отже, колегія суддів зазначає, що відпустка представника, який виступає від імені позивача не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки саме юридична особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чернишевська-50", є учасником провадження у справі, а не конкретний представник; позивачем не доведено належними доказами неможливість заміни такого представника, або неможливість розгляду справи за відсутності такого представника.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, твердження позивача є безпідставними, оскільки жодних порушень судом першої інстанції норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/1897/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст.49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чернишевська-50" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/1897/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.В. Ільїн

Суддя П.В. Тихий