КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа№ 910/182/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від скаржника: Цурка Н.О. - довіреність б/н від 01.08.2017.

від боржника: Щербина О.В. - довіреність № 29/15 від 29.12.2015.

розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Сухоярська Л.М. - свідоцтво № 1763 від 24.03.2016.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року

у справі № 910/182/17 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Елас"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Прогресгруп"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року, серед іншого, порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ „Прогресгруп", визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - ТОВ „Елас" на суму 546 207,20 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Сухоярську Л.М., вирішено інші процедурні питання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року про порушення справи про банкрутство та прийняти нове рішення про відмову у прийнятті заяви ТОВ „Елас" про порушення справи про банкрутство ТОВ „Прогресгруп", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 року колегією суддів у складі головуючого судді: Остапенка О.М., суддів: Сотнікова С.В., Чорногуза М.Г. вказану апеляційну скаргу повернуто скаржнику без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

29.08.2017 року апеляційна скарга ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду, вищевказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою суду від 30.08.2017 року вищевказаною колегією суддів зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.09.2017 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.09.2017 року для розгляду справи № 910/182/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою суду від 19.09.2017 року апеляційну скаргу ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" прийнято до провадження у визначеному складі суду.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника ініціюючого кредитора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Водночас, розпорядник майна боржника у поданому відзиві на апеляційну скаргу просить припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою банку на ухвалу суду першої інстанції про порушення справи про банкрутство ТОВ „Прогресгруп", оскільки станом на дату її подання апелянт не набув статусу учасника у справі у зв'язку з оскарженням ним ухвали суду від 29.05.2017 року про визнання його кредиторських вимог.

Представник банку в судовому засіданні 19.09.2017 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у прийнятті заяви ТОВ „Елас" про порушення справи про банкрутство ТОВ „Прогресгруп".

Представник боржника в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року - без змін.

Розпорядник майна, в свою чергу, в судовому засіданні просив припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою банку з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши заявлене клопотання про припинення апеляційного провадження, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Між тим, згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 4-1 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Згідно зі статтею 1 Закону про банкрутство учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство; сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Крім того, цією ж статтею Закону про банкрутство визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Як встановлено судом, дана справа про банкрутство порушена за загальною процедурою банкрутства, де виявлення всіх без виключення кредиторів боржника відбувається у порядку, встановленому ст. 23 Закону про банкрутство.

Так, статтею 23 Закону про банкрутство визначено порядок пред'явлення кредиторами вимог до боржника у справі про банкрутство, провадження у якій здійснюється за загальною процедурою. Конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Положеннями ст. 23 та ст. 25 Закону про банкрутство на господарський суд покладено обов'язок щодо розгляду у попередньому засіданні суду заяв з вимогами конкурсних кредиторів та забезпечених кредиторів. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів, про що виносить ухвалу, в якій зазначаються відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги, а також розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

При цьому, виходячи з положень ч. 2 ст. 4-1, ст.ст. 22, 91 ГПК України та норм ст. 1 Закону про банкрутство, правовий статус особи, як такої, що має кредиторські вимоги до боржника у справі про банкрутство відрізняється, в залежності від стадії провадження у справі про банкрутство, від процесуального статусу цієї ж особи, як сторони або учасника провадження у справі про банкрутство, що має та користується відповідними процесуальними правами, визначеними, зокрема, нормами ст.ст. 22, 91, 106 ГПК України.

Судова колегія зауважує, що законодавством про банкрутство передбачено певну процедуру набуття кредиторами статусу учасника провадження у справі про банкрутство, яка формалізується ухвалою суду про визнання поданих вимог кредитора боржника, і дозволяє таким кредиторам оскаржувати прийняті у справі судові рішення.

Таким чином, відповідно до наведених норм Закону про банкрутство, у справі про банкрутство, що здійснюється за загальною процедурою, особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов'язки учасників провадження у справі про банкрутство, після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення. (Аналогічна правова позиція щодо права на оскарження прийнятих у справі процесуальних документів викладена у постановах Вищого господарського суду України, зокрема, від 07.03.2017 року у справі № 910/9131/16 та від 26.07.2017 року у справі № 925/960/16).

Як вбачається з матеріалів справи, оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ „Прогресгруп" оприлюднено на веб-сайті Вищого господарського суду України 22.02.2017 року за № 40605.

27.03.2017 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 2 775 812 781,31 грн.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року у справі № 910/182/17 визнано, в тому числі, ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" конкурсним та заставним кредитором боржника, відтак останнє набуло статусу кредитора у справі та має процесуальне право на оскарження прийнятих у справі судових рішень.

Доводи розпорядника майна боржника з приводу того, що відповідна ухвала суду першої інстанції від 29.05.2017 року про визнання банку кредитором боржника не набрала законної сили у зв'язку з її оскарженням в апеляційному порядку, а тому, на її думку, станом на дату подання апеляційної скарги банк не мав права на оскарження ухвали про порушення справи про банкрутство, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки відповідно до п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 „Про судове рішення", ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 122-11 ГПК).

Таким чином, перегляд кредиторських вимог, визнаних судом першої інстанції, в апеляційному порядку, не впливає на право кредитора оскаржити судові рішення у відповідній справі до судів вищої інстанції.

19.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається із матеріалів справи, ініціюючий кредитор - ТОВ „Елас" звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - ТОВ „Прогресгруп" у зв'язку з неспроможністю останнього погасити наявну кредиторську заборгованість у сумі 546 207,20 грн.

На підтвердження своїх посилань, звертаючись до суду із заявою про ініціювання процедури банкрутства боржника, заявник подав рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року у справі № 910/5629/16, наказ господарського суду міста Києва у справі № 910/5629/16 від 23.05.2016 року про примусове вказаного рішення, постанову Печерського РВ ДВС міста Київ ГТЮ у місті Києві від 21.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження, з урахуванням постанови від 25.11.2016 року про виправлення помилки, та довідку Печерського РВ ДВС міста Київ ГТЮ у місті Києві від 29.12.2016 року № 3623/7 про стан виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.01.2017 року прийнято заяву ТОВ „Елас" про банкрутство ТОВ „Прогресгруп".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року, серед іншого, порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ „Прогресгруп", визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - ТОВ „Елас" на суму 546 207,20 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Сухоярську Л.М., вирішено інші процедурні питання.

Вказана ухвала мотивована наявністю підстав для порушення провадження у справі про банкрутство боржника, обґрунтованістю вимог заявника, їх безспірності та вжиття ним заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Перевіряючи законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів не знайшла підстав для її скасування з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону до заяви про порушення справи про банкрутство додаються, зокрема:

- докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом;

- рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили;

- відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора;

- докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави).

Заява кредитора, крім відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, повинна містити відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті (ч. 6 Закону).

Згідно із частинами 1-3 ст. 16 Закону перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з'ясування наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Законом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, а також вирішує інші питання, пов'язані з розглядом справи. Якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року у справі № 910/5629/16 стягнуто з ТОВ „Прогресгруп" на користь ТОВ „Елас" 538 000,00 грн. заборгованості, 9 146,00 грн. пені та 8 207,20 грн. судового збору у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за договором підряду на виконання проектних робіт по АСУ ТП №02/03/2015, укладеного 02.03.2015 року між ініціюючим кредитором та боржником.

На примусове виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва 23.05.2016 року видано наказ № 910/5629/16.

Постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 51732175 від 21.07.2016 року з примусового виконання вказаного рішення.

Постановою Печерського РВ ДВС міста Київ ГТУ Юстиції у м. Києві від 25.11.2016 року виправлено помилку в сумі боргу, який підлягає стягненню.

В ході примусового виконання рішення суду заборгованість ТОВ „Прогресгруп" перед ТОВ „Елас" погашена не була.

З наведеного вище вбачається, що протягом більш ніж трьох місяців безспірні вимоги Кредитора не були задоволені боржником.

Боржник факт наявності простроченої заборгованості перед заявником станом на 20.02.2017 року не спростував, доказів належного виконання прострочених грошових зобов'язань не подав.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону за наслідками розгляду заяви про порушення справи про банкрутство та відзиву боржника господарський суд виносить ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство або відмову у порушенні провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 7 ст. 16 вказаного закону, суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство, якщо заявником не доведено наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство; вимоги кредитора є повністю забезпеченими майном боржника; вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду; відсутня хоча б одна з підстав, передбачених ч. 3 ст. 10 цього Закону; за наявності підстав, передбачених ст. 15 цього Закону.

Підстав для відмови в порушенні провадження у справі про банкрутство боржника, перелічених у ч. 7 ст. 16 Закону, судом не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність безспірності вимог ініціюючого кредитора у розмірі 546 207,20 грн., трьохмісячний строк погашення яких минув (виконавче провадження відкрито 21.07.2016 року, а з заявою про порушення справи про банкрутство заявник звернувся 31.12.2016 року), вимоги заявника сукупно складають більше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати та не забезпечені заставою.

Разом з тим, скаржник не погоджується з твердженням місцевого суду про те, що вимоги заявника сукупно складають більше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, оскільки на його думку, станом на дату порушення справи про банкрутство (20.02.2017 року) розмір грошових вимог для порушення справи про банкрутство мав становити не менш ніж 960 000,00 грн. (3200 х 300), в той час як заявлена сума боргу становила лише 546 206,20 грн., що є меншою, ніж встановлено чинним законодавством, а відтак наявні підстави для відмови у порушенні справи про банкрутство.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону про банкрутство суд з'ясовує наявність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство в підготовчому засіданні.

Абзацом 5 ч. 7 ст. 16 зазначеного Закону передбачено, що суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство, якщо відсутня хоча б одна з підстав, передбачених частиною третьою статті 10 цього Закону (в тому числі, якщо розмір грошових вимог кредитора перевищує розмір трьохсот мінімальних заробітних плат).

Таким чином, базовий розмір грошових вимог, який дає право ініціювати процедуру банкрутства, повинен становити не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати. При цьому наведена вимога застосовується не лише при порушенні справи про банкрутство, а й під час проведення підготовчого засідання. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі № 922/4832/15).

За змістом пункту 8 частини першої статті 40 і пункту 4 частини другої статті 41 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається законом про Державний бюджет України; до набрання чинності законом про Державний бюджет України на поточний бюджетний період, соціальні стандарти та соціальні гарантії, у тому числі й мінімальна заробітна плата, застосовуються у цьому періоді у розмірах та на умовах, що діяли у грудні попереднього бюджетного періоду.

Статтею 8 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року № 1801-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року, мінімальну заробітну плату з 01.01.2017 року встановлено у місячному розмірі - 3 200,00 грн.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 гривень.

Наразі такі зміни до Закону про банкрутство не внесені. Водночас, необхідний розмір безспірних вимог для ініціювання справи про банкрутство підпадає під ознаки „інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні мінімально необхідної суми безспірних вимог ініціюючого кредитора у справі про банкрутство.

Отже, при визначенні розміру відповідної суми слід виходити з приписів пункту 3 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VШ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1 600,00 грн.

За вказаних обставин, безспірні вимоги заявника у розмірі 546 207,20 сукупно складають більше необхідно визначеної законом суми - 480 000,00 грн. (1600х300), та не забезпечені заставою майна боржника.

Зважаючи на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності усіх підстав для порушення провадження у даній справі про банкрутство ТОВ „Прогресгруп".

Згідно з ч. 9 ст. 16 Закону про банкрутство, питання введення розпорядження майном боржника та призначення розпорядника майна вирішується господарським судом в ухвалі підготовчого засідання.

Відповідно до ст. 114 Закону кандидатура арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) для виконання повноважень розпорядника майна визначається судом самостійно із застосуванням автоматизованої системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України. Під час прийняття заяви про порушення справи про банкрутство суд в ухвалі зобов'язує визначеного автоматизованою системою арбітражного керуючого надати заяву на участь у даній справі. У разі неотримання судом від нього такої заяви, розпорядник майна призначається судом без застосування автоматизованої системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Вирішуючи питання про правомірність призначення арбітражного керуючого Сухоярської Л.М. розпорядником майна боржника, судом встановлено, що автоматизованою системою з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України було визначено кандидатуру арбітражного керуючого Плющову Н.О. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 737 від 24.04.2013 року), для призначення її розпорядником майна ТОВ „Прогресгруп", від якої, в свою чергу, 18.01.2017 року надійшла згода на участь у справі, але 13.02.2017 року надійшла заява про відмову від участі у справі № 910/182/17 в якості розпорядника майна боржника.

Натомість, до суду надійшли заяви арбітражних керуючих Реверука П.К., Сиволобова М.М., Потупало Н.І., Сухоярської Л.М., Кіцула С.Б. та Нестеренка С.С. про участь у справі в якості розпорядника майна боржника.

Дослідивши відповідні заяви на підставі аналізу відповідності кожного з кандидатів на призначення вимогам чинного законодавства, а також можливості та доцільності виконання ними своїх повноважень, виходячи із внутрішнього переконання, що базується на всебічному та об'єктивному дослідженні обставин справи у їх сукупності, врахувавши професійний досвід, наявність необхідних організаційних та технічних можливостей для належного виконання обов'язків розпорядника майна боржника, а також відсутність обмежень щодо здійснення діяльності арбітражного керуючого, судова колегія погоджується з судом першої інстанції щодо призначення розпорядником майна ТОВ „Прогресгруп" арбітражного керуючого Сухоярської Л.М.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що будь-яких заперечень щодо призначення Сухоярською Л.М. розпорядником майна боржника у учасників провадження у справі немає та матеріали справи не містять.

За наведених вище обставин, судова колегія дійшла висновку, що ухвалу господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року у даній справі прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року у справі № 910/182/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року у справі № 910/182/17 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 910/182/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

Л.Г. Смірнова