ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 Справа № 917/2090/16

м. Полтава

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит", вул. Січових Стрільців (Артема), 60, м. Київ, 04050

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", вул. Київська, 62, м. Кременчук, 39631

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, вул. Січових Стрільців,17, м. Київ, 04053;

2. ОСОБА_1 України, вул. Інститутська, 9, м. Київ,01601.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Ужгородський турбогаз", вул. Болгарська, 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88010.

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 30.06.2017 року;

Від відповідача: не зявився;

Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1, 2 - не зявився;

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не зявився.

Суть справи: розглядається позовна заява про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 2 (два), загальною площею 29,9 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5 (п'ять), вартістю 177 100,00 грн.АДРЕСА_1 (три), загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5 (п'ять) вартістю 220 524,00 грн., відповідно до умов Іпотечного договору 2774И/0809 від 31.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 571 з наступними змінами та доповненнями, укладеного між позивачем та ПАТ «АвтоКрАЗ», шляхом проведення прилюдних торгів.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідач по справі змінив свою назву з Публічного на Приватне акціонерне товариство «АвтоКрАЗ», в підтвердження змін додав отриману з сайту Міністерства юстиції України «Детальну інформацію про юридичну особу», та просить суд вказане уточнення прийняти до уваги при розгляді спору.

Згідно зробленого судом витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.09.2017 року, державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи (зміна повного найменування) відбулася 13.04.2017 року, тобто в процесі вирішення спору. При цьому змінилася організаційно-правова форми відповідача, а код ЄДРПОУ залишився той же.

За таких обставин, відповідно до ст.25 ГПК України, судом здійснюється заміна відповідача, до якого подано позов, на правонаступника - Приватне акціонерне товариство «АвтоКрАЗ».

Відповідач в засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином за юридичною адресою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, електронною поштою надіслав клопотання про відкладення слухання справи в звязку з зайнятістю представника в іншій справі в Полтавському окружному адміністративному суді, призначеної до розгляду на 19.09.2017р. на 11год. 30хв., та неможливістю в звязку з цим його прибуття для участі в судовому засіданні по справі № 917/2090/16.

При вирішенні заявленого відповідачем клопотання судом враховується, що ГПК України не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти їх інтереси в суді, у звязку з чим учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідність участь у судовому засіданні іншого представника.

Стаття 22 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Аналогічні вимоги ст. 27 ГПК України покладено також і на третіх осіб.

Ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу, що необхідність участі в судовому засіданні іншого суду в межах одного міста в 11год. 30хв. не позбавляло представника відповідача прийняти участь в судовому засіданні по даній справі в 10год. 30хв.

За таких обставин, суд вирішив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити.

Відповідач проти позовних вимог заперечує. У відзиві на позов від 27.02.2017 року (том 2, а.с.4-6) посилається, зокрема, на те, що позивачем не надані належні докази отримання позичальником грошових коштів (кредиту), а також на те, що вимога, передбачена Законом України «Про іпотеку», на адресу відповідача не надходила.

У заяві від 25.01.2017 року (том1, а.с. 209-210) просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених вимог та відмовити в позові повністю. Обґрунтовуючи заяву, відповідач зазначив, що позивач не предявив вимоги до ПАТ «АвтоКрАЗ» щодо виконання зобовязань ПАТ «Ужгородський турбогаз» в частині, яка визначена в договорі іпотеки №277И/0809 від 31.08.2009 року. Відповідач вважає, що відповідно до ст.559 ЦК України, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобовязанням.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У відзиві на позов від 19.01.2017 року позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить суд позов задовольнити, зважаючи на ризики протиправного виведення активів банку, що призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що в свою чергу може стати підставою для порушення прав безпосередньо Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як кредитора банку, а також інших кредиторів банку вимоги яких, наразі, акцептовано, враховуючи норми спеціального закону.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 банк України в судове засідання представника не направив, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується наявною на сайті «Укрпошти» інформацією про стан пересилання поштових відправлень. В письмових поясненнях від 23.01.2017 року зазначив, що оскільки позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом, в результаті чого виникла заборгованість за Кредитним договором, вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Ужгородський турбогаз" в судове засідання представника не направила, про час та місце його проведення повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Зазначеною третьою особою подане суду клопотання про застосування строків позовної давності від 06.04.2017 року (том 2, а.с.118). У клопотанні вказано, що позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитними коштами свої вимоги позивач почав обліковувати з 14.08.2009 року, проте за п. 3.4. Договору сплата відсотків за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Третя особа вважає, що оскільки до кожного платежу позовна давність має обраховуватися окремо і становить 3 роки, для нарахування пені застосовується строк у 6 місяців, а для її стягнення позовна давність в один рік, строки позовної давності у справі № 917/2090/16 є пропущеними.

Ухвалою від 23.03.2017 року провадження у справі було зупинене в зв'язку з призначенням по справі оціночно-будівельної експертизи, ухвалами від 30.05.2017 року, 26.06.2017 року за клопотанням експерта про проведення натурного обстеження обєкту для проведення експертизи провадження поновлялось та знову зупинялось.

05.09.2017 року до господарського суду Полтавської області надійшов висновок будівельно-технічної експертизи № 867/868 від 29.08.2017 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора ОСОБА_4, тому 06.09.2017 року провадження у справі поновлено.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому суд приймає рішення по суті позовних вимог в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 19.09.2017р. судом згідно ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено та підписано 25.09.2017 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

16 лютого 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») (далі - Позивач/ОСОБА_1/Кредитор) та Відкритим акціонерним товариством «Ужгородський турбогаз» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Ужгородський турбогаз») (далі - Третя особа/Позичальник/Боржник) було укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію № 1299-09 (далі - Кредитний договір, том 1, а.с.31-42), відповідно до якого ОСОБА_1 відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 41 000 000,00 (сорок один мільйон) гривень 00 копійок, а Позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти відповідно до Графіку зниження ліміту з кінцевим строком повернення погашення до « 15» лютого 2012 року включно і сплатити за користування кредитними коштами відсотки, зазначені у пункті 3.1. цього Договору.

В подальшому, до Кредитного договору сторонами вносились зміни та доповнення у формі додаткових угод.

Додатковою угодою від 28 липня 2015 року (том 1, а.с.118) п. 1.1. Кредитного договору було змінено та викладено у новій редакції: «ОСОБА_1 відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 40 900 000,00 (сорок мільйонів дев'ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а Позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти відповідно до Графіку зниження ліміту (Додаток № 11 до цього Договору) з кінцевим строком повернення погашення до « 12» лютого 2016 року включно, і сплатити за користування кредитними коштами відсотки, зазначені у пункті 3.1. цього Договору».

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 14 лютого 2014 року), видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк по « 11» лютого 2016р. по письмовим Заявкам Позичальника за згоди Банку, шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, якщо інше не зазначено у письмовій заявці.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 26 червня 2014 року), Позичальник зобов'язується повернути кредитні ресурси Банку до « 12» лютого 2016 року включно, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок згідно з Графіку зниження ліміту.

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 01 лютого 2011 року), Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту по процентним ставкам:

а) 16 % річних за період з дня видачі кредиту по « 31» жовтня 2009р. включно;

14 % річних за період з « 01» листопада 2009р. по « 31» грудня 2009р. включно;

7 % річних за період з « 01» січня 2010р. по « 31» липня 2010р. включно;

за період з « 01» серпня 2010р. по « 31» січня 2011р. процентна ставка встановлюється в розмірі рівній сумі діючої облікової ставки ОСОБА_1 банку України і маржі Банка 1 % річних;

9,75 % річних за період з « 01» лютого 2011р. до дати повернення кредиту, зазначеної в п. 2.4. цього Договору.

б) у випадку порушення Позичальником строків повернення згідно Графіку повернення кредитних ресурсів (згідно Додатку, зазначеному у п. 2.4. цього Договору) процентна ставка встановлюється в розмірі рівній 19,5 % річних від суми не виконаного вчасно зобов'язання по кредиту згідно вищезазначеного Графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї позичкової (основної) заборгованості;

в) процента ставка встановлюється в розмірі 19,5 % річних за період з дати, зазначеної у п.2.4. цього Договору, до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.

Згідно п. 3.4. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 01 вересня 2015 року, том 2, а.с. 34), нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує відсотки в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними ресурсами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно).

Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані по 25 березня 2015р. включно, згідно наступного графіку погашення: до 08 травня 2015 р. включно - в сумі 17 000,00 грн.; до 31 травня 2015 р. включно - в сумі 33 000,00 грн.; до 30 грудня 2015 р. включно - залишок несплачених процентів за вказаний період нарахування.

Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані з « 26» березня 2015р. по « 25» серпня 2015р. включно, у строк до « 30» вересня 2015р. включно.

Позичальник сплачує проценти за останній звітній період (тобто звітній період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше терміну повернення кредиту, що вказаний у п. 2.4.цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується використовувати кредитні кошти, отримані за цим Договором, на поповнення обігових коштів, в тому числі на придбання цінних паперів українських підприємств.

Відповідно до п.7.1 Кредитного Договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або погашення процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки ОСОБА_1 Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 2.4., 2.5., 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені на звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Банк надав ПАТ «Ужгородський турбогаз» кредитні кошти в розмірі 41 000 000 грн., що підтверджується наявними у справі копіями меморіального ордеру №906 від 14.08.2009 року на суму 100 000,00 грн., №1350 від 23.10.2009 року на суму 17 630 500,00 грн. (а.с. 133, 135 том 1). В матеріалах справи (том 2, а.с. 35) також знаходиться адресований голові правління ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» лист ВАТ «Ужгородський турбогаз» від 13.08.2009 року з проханням надати кредит в розмірі 23 269 500,00 грн. в рамках договору №1299-09 від 16.02.2009 року, та направити зазначені кошти отримувачу - ТОВ «Агробізнес» на рахунок 3980. Платіжним дорученням №2 від 14.08.2009 року за вказаними в листі реквізитами кошти в розмірі 23 269 500,00 грн. були перераховані Банком ТОВ «Агробізнес», тобто одержувачу, визначеному Позичальником ( том1, а.с. 134).

Позивач посилається на неналежне виконання ПАТ «Ужгородський турбогаз» своїх зобов'язань. Згідно доданого до позовної заяви розрахунку, уточненого розрахунку пені за період з 15.02.2016 року по 15.08.2016 року заборгованість за Кредитним договором складає 62 140 582 грн. 47 коп., з яких:

Сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 0,00 грн.;

Сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 40 800 000,00 грн.;

Сума строкової заборгованості по відсоткам - 0,00 грн.;

Сума простроченої заборгованості по відсоткам за період з 15.02.2016 року по 15.08.2017 року - 12 008 861,78 грн.;

Пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту за період з 15.02.2016 року по 15.08.2017 року 7 802 163 грн. 93 коп.;

Пеня за прострочення сплати відсотків за період з 15.02.2016 року по 15.08.2017 року 1 529 556 грн. 76 коп.

Строк оплати кредиту за Договором по 12.02.2016 року включно, таким чином прострочення платежу виникає з 13.02.2016 року, і саме з цього дня виникає зобовязання Позичальника по сплаті пені.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, відповідач вважається таким, що прострочив зобовязання з повернення кредитних коштів з 15.02.2017 року.

Оскільки 13.02.2016 року та 14.02.2016 року були вихідними днями позивачем правомірно нараховано пеню з 15.02.2016 року, згідно з уточненого розрахунку.

Виходячи з умов Кредитного договору та обмежень періоду нарахування пені, що визначені п. 6 ст. 232 ГК України, враховуючи порушення позичальником строків внесення процентів за користування кредитною лінією та повернення кредитних коштів, позивачем було нараховано пеню правомірно, а її розмір є обґрунтованим.

Станом на час розгляду справи в суді з цим позовом заборгованість за кредитним договором не погашена.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та Холдинговою компанією «АвтоКрАЗ» у формі Відкритого акціонерного товариства (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «АвтоКрАЗ», далі - Відповідач, Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки № 2774И/0809 від 31.08.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 571, з наступними змінами та доповненнями, які є невід'ємною частиною договору (далі - Договір іпотеки), за умовами якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: квартира № 2 (два), загальною площею 29,9 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5 (п'ять), ринкова вартість - 192 500,00 грн., ліквідаційна вартість - 177 100,00 грн.; квартира № 3 (три), загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5 (п'ять) ринкова вартість - 239 700,00 грн., ліквідаційна вартість - 220 524,00 грн. (далі - Предмет іпотеки).

Згідно п. 2 Договору іпотеки, Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих Відкритому акціонерному товариству «Ужгородський турбогаз» за Кредитним договором, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи з процентних ставок, вказаних в п. З.1. Основного зобов'язання та змінах до нього, а також комісійної винагороди за Основним зобов'язанням, неустойки за цим договором або за Основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за Основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Відповідно п. 3 Договору іпотеки, узгоджена Сторонами ринкова вартість Предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у Звіті про експертну оцінку, виданому 27.08.2009р. ТОВ «Кредитне Брокерське агентство» становить 432 200,00 гривень 00 копійок.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору міни № 205 Р від 24 січня 2001 року, укладеного між Холдинговою компанією «АвтоКрАЗ» у формі Відкритого акціонерного товариства та Закритим акціонерним товариством «Івеко-КрАЗ», Додаткової угоди № 1 від 20 квітня 2001 року про зміни та доповнення до договору № 205Р від 24 січня 2001 року, зареєстрованого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 25 травня 2001 року, записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 358 (п. 4 Договору іпотеки).

Зазначене підтверджується також наданою позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.36-41, том2).

AT «Банк «Фінанси та Кредит» звертався до відповідача та Боржника (третьої особи) з вимогою №3-242100/12028 від 14.11.2016 року про погашення заборгованості за кредитним договором та повідомляв про намір Банку звернути стягнення на Предмет іпотеки, що підтверджується копією списку відправлення №4913 від 15.11.2016 року (том 1, а.с. 244-245). Зазначені вимоги були отримані відповідачем та Боржником 22.11.2016 року, що підтверджується відповідною інформацією з офіційного сайту «Укрпошти», де відстежуються пересилання поштових відправлень (том 1, а.с.246-247).

Оскільки положення п. 2.4. Договору в редакції Додаткової угоди від 14.02.2014 року та п. 1.1. Договору в редакції Додаткової угоди від 28.07.2015 року щодо граничного терміну повернення кредитних коштів до 12.02.2016 року не були виконані боржником, вимога №3-242100/12028 від 14.11.2016 року про погашення заборгованості за кредитним договором не виконана також, позивач звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В п.3 Договору іпотеки зазначено, що Сторони дійшли взаємної згоди, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється за ліквідаційною вартістю Предмета іпотеки. Ліквідаційна вартість Предмета іпотеки - це вартість, яка може бути отримана за умови продажу Предмета іпотеки у строк, що є значно коротшим від строку експозиції подібного майна, протягом якого воно може бути продане за ціною, яка дорівнює ринковій вартості. Узгоджена Сторонами ліквідаційна вартість Предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у Звіті про експертну оцінку, виданого ТОВ «Кредитне Брокерське агентство» 24.06.2009р. становить 397 624, 00 грн.

Проте, відповідач та третя особа на стороні відповідача не погоджуються з визначенням ціни продажу предмета іпотеки, яка була визначена в іпотечному договорі, на підставі висновку про незалежну оцінку майна від 24.06.2009р., тобто такого, який був складений більш ніж 8 років назад.

Враховуючи те, що сторонами по справі не надано суду висновку субєкта оціночної діяльності стосовно визначення актуальної ціни предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, станом на момент розгляду справи, судом було призначено оціночно-будівельну експертизу.

Згідно отриманого судом експертного висновку від 29.08.2017 року, ринкова вартість станом на дату складання висновку експертизи : - квартири №2 загальною площею 29,9 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «АвтоКраЗ» складає 260 580 грн. (двісті шістдесят тисяч п'ятсот вісімдесят гривень); квартири №3 загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «АвтоКраЗ» складає 344 740 грн. (триста сорок чотири тисячі сімсот сорок гривень).

Пунктом 10 Договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Звернення стягнення на Предмет іпотеки (у тому числі при самостійному продажу Іпотекодержателем та при передачі Предмету іпотеки у власність та. ін.) здійснюється за ліквідаційною вартістю.

Реєстрація іпотеки, що виникла з Договору іпотеки, в Державному реєстрі іпотек проведена 31.08.2009 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.09.2014р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 2, а.с.36-41).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно№97664117 та № 97660404 від 18.09.2017 року, зареєстровані інші обтяження на предмет іпотеки, а саме:

- на квартиру №3 загальною площею 42,9 кв.м., за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5, 16.02.2017 року зареєстровано обтяження згідно ухвали №757/5595/17-К Печерського районного суду м. Києва, вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, в інтересах якої встановлено обтяження: Генеральна прокуратура України; розмір вимог не встановлений;

- на квартиру №2 загальною площею 29,9 кв.м., за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5, 15.02.2017 року зареєстровано обтяження згідно ухвали №757/5595/17-К від 01.02.2017 року Печерського районного суду м. Києва, вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, в інтересах якої встановлено обтяження: Генеральна прокуратура України; розмір вимог не встановлений.

Згідно ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, право позивача на задоволення забезпечених іпотекою вимог, яке зареєстроване в Державному реєстрі іпотек та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно, 31.08.2009 року та 10.09.2014 року, має вищий пріоритет по відношенню до іншого обтяження на це ж саме майно, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно, 15.02.2017 року та 16.02.2017 року в інтересах Генеральної прокуратури України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Частиною першою ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 590, ч. 2 ст. 592 ЦК України, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено право заставодержателя (іпотекодержателя) на звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі неналежного виконання основного зобов'язання, а також право заставодержателя (іпотекодержателя) вимагати дострокового виконання основного зобов'язання у разі порушення заставодавцем (іпотекодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет застави (іпотеки).

Таким чином, у позивача, як іпотекодержателя, виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно п. 9. Іпотечного договору, у разі порушення хоча б одного з положень п. 8.1. цього договору Іпотекодержатель набуває права вимагати від Іпотекодавця дострокового повного виконання основного зобовязання в десятиденний строк з моменту предявлення такої вимоги і відмовитися від виконання основного зобовязання в односторонньому порядку.

Вимога позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором, направлена позивачем відповідно до ст.ст.33-35 Закону України «Про іпотеку», задоволена не була, позивачем також не було отримано виконавчий напис нотаріусу про звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про наявність спору між сторонами по справі з приводу виконання зобовязань, що витікають з іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України "Про іпотеку", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно приписів ч.2 ст.43 Закону України "Про іпотеку", початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України в постанові від 27.05.2015р. № 6-61цс15 сформульована правова позиція, відповідно до якої, у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Таким чином, за змістом ч.6 ст.38, ч.1 ст.39 та ч.2 ст.43 Закону України "Про іпотеку", в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються прилюдні торги, встановлюється судовим рішенням.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки надає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 Закону України "Про іпотеку".

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень у справах зі спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки (постанови ВСУ від 01.03.2017 у справі №6-2284цс16, від 08.06.2016 у справі №6-1239цс16 та від 03.02.2016 у справі №6-2026цс15).

Як свідчить зміст висновку будівельно-технічної експертизи № 867/868 від 29.08.2017 року Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора ОСОБА_4 (том 2, а.с.162-179), при визначенні ринкової вартості квартир, які є предметом іпотеки, експерт виходив з того, що ринковою вартістю є вартість, за яку можливе відчуження обєкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла зі знанням справи, розсудливо та без примусу.

Для визначення ринкової вартості квартир, які є предметом іпотеки, експертом був застосований порівняльний підхід, який ґрунтується на умові, що субєкти на ринку здійснюють операції купівлі-продажу по аналогії, тобто ґрунтуючись на інформації про аналогічні операції. Зазначений підхід має в своїй основі припущення, що розсудливий покупець за виставлену на продаж нерухомість заплатить не більшу суму, ніж та, за яку можна придбати аналогічний по якості та придатності обєкт.

Застосування зазначеного методу обґрунтоване також наявністю розвинутого ринку нерухомості в м. Кременчук, про рівень цін на якому свідчать відомості з інтернет-сайтів, наведених в експертному дослідженні, які достатньо обєктивно відображають стан відповідного ринку. При проведенні дослідження експертом враховано ціни на обєкти-аналоги, тобто квартири, які знаходяться приблизно в однаковому економіко-планувальному районі та мають приблизно однакову інфраструктуру (торгівля, побут, транспортне забезпечення), з одночасним врахуванням параметрів, по яких вони відрізняються один від одного, та визначенням, після внесення правок на розбіжність, середнього значення вартості 1 кв.м квартири.

Як свідчить супровідний лист Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора ОСОБА_4 від 29.08.2017р. №867/868 (том 2, а.с.162), копія експертного висновку була направлена експертною установою сторонам по справі, при цьому будь-яких заперечень від сторін стосовно зазначеного висновку надано суду не було.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що встановлена експертним дослідженням ринкова вартість квартир, які є предметом іпотеки, була визначена експертом на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, вона є середньою ціною на аналогічні обєкти на відповідному ринку, що відповідає вимогам ч.6 ст.38 Закону України "Про іпотеку", тому судом встановлюється початкова ціна зазначеного майна для його подальшої реалізації на рівні, визначеному експертним дослідженням.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, про ненадання позивачем належних доказів отримання кредиту спростовуються наявними у справі копіями меморіального ордеру №906 від 14.08.2009 року на суму 100 000,00 грн., №1350 від 23.10.2009 року на суму 17 630 500,00 грн., листа ВАТ «Ужгородський турбогаз» від 13.08.2009 року з проханням надання кредиту в розмірі 23 269 500,00 грн., платіжного доручення №2 від 14.08.2009 року на суму 23 269 500,00 грн.

Посилання відповідача на неотримання вимоги, передбаченої Законом України «Про іпотеку» є необґрунтованими, оскільки, як було встановлено судом, в матеріалах справи містяться докази відправки і отримання відповідачем та боржником вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором та про намір Банку звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Згідно зі статтями 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність у один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою, крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертою статті 27 ГПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб (абзац четвертий п.2.1 постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» ).

Таким чином, суд не може застосувати позовну давність за заявою третьої особи по справі.

Суд звертає увагу, що в заяві відповідача від 25.01.2017р. фактично йдеться не про застосування строків позовної давності, а про припинення права позивача на задоволення своїх вимог з посиланням на закінчення строку, визначеного ст.559 ЦК України для пред'явлення вимог кредитора до поручителя. Зазначені доводи відповідача є необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобовязань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставодержателем (іпотекодержателем) за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014р. по справі № 6-109цс14.

Крім того, як було встановлено судом, в Додатковій угоді від 01 вересня 2015 року сторонами був встановлений строк сплати процентів, при цьому визначено, що проценти за користування кредитними коштами, нараховані по 25 березня 2015р. включно, сплачуються згідно наступного графіку погашення: до 08 травня 2015 р. включно - в сумі 17 000,00 грн.; до 31 травня 2015 р. включно - в сумі 33 000,00 грн.; до 30 грудня 2015 р. включно - залишок несплачених процентів за вказаний період нарахування. Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані з « 26» березня 2015р. по « 25» серпня 2015р. включно, у строк до « 30» вересня 2015р. включно.

Цією ж додатковою угодою було визначено, що Позичальник сплачує проценти за останній звітній період (тобто звітній період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше терміну повернення кредиту, що вказаний у п. 2.4.цього Договору, тобто по 12 лютого 2016 р. включно. Таким чином, враховуюче те, що позов було подано позивачем 22.12.2016 р., про що свідчить відбиток штемпеля поштового відділення на конверті (том 1, а.с.162), встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності не був пропущений позивачем.

Таким чином, доводи відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не відповідають матеріалам справи, зводяться до тлумачення законодавства на свою користь, а тому відхиляються судом як необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлення судом факту наявності заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1299-09 від 16.02.2009 року у загальній сумі 62 140 582,47 грн., оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, порушено, підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог відсутні, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України судовий збір стягується з відповідача.

Керуючись ст.ст.25, 44, 49 (ч.2), 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Замінити відповідача, до якого подано позов - Публічне акціонерне товариство «АвтоКрАЗ» на правонаступника - Приватне акціонерне товариство «АвтоКрАЗ».

2. Позов задовольнити повністю.

3. В рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію №1299-09 від 16.02.2009 року перед Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", вул. Січових Стрільців (Артема), 60, м. Київ, 04050 в розмірі 62 140 582 грн. 47 коп., з яких: сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 40 800 000,00 грн., сума простроченої заборгованості по відсоткам - 12 008 861,78 грн., пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту 7 802 163 грн. 93 коп.; пеня за прострочення сплати відсотків 1 529 556 грн. 76 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «АвтоКрАЗ» (, адреса: 39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 62), а саме:

- квартиру № 2 (два), загальною площею 29,9 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5 (п'ять) шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною для реалізації 260 580 грн.,

- квартиру № 3 (три), загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ватутіна, будинок 5 (п'ять) шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною для реалізації 344 740 грн.

Інший кредитор, що має нижчий пріоритет стосовно задоволення своїх вимог за рахунок зазначеного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки - Генеральна прокуратура України.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» (, адреса: 39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 62на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", вул. Січових Стрільців (Артема), 60, м. Київ, 04050, : 5964 грн. 36 коп. судового збору.

5. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.09.2017 року.

Суддя І.І. Пушко