ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа № 920/660/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О. В.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (дов.№30/105 від 30.12.2016),

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Білопільської міської ради Теплосервіс Білопілля (вх.№2762С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 01.08.2017 у справі №920/660/17,

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Сумигаз, м.Суми,

до Комунального підприємства Білопільської міської ради Теплосервіс Білопілля, м.Білопілля, Сумський район, Сумська область,

про стягнення 233586,59 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду Сумської області (з урахуванням заяви (вх.№2272К від 01.08.2017) про зменшення суми позовних вимог), в якій просив суд стягнути з відповідача 228768,76 грн заборгованості за надані позивачем послуги з розподілу природного газу, відповідно до умов підписаної між сторонами заяви приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №094211GP2XET016 від 01.01.2016, припинити провадження у справі в частині сплаченої суми основного боргу у розмірі 4817,83 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.08.2017 у справі №920/660/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Білопільської міської ради Теплосервіс Білопілля на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Сумигаз 228768,76 грн заборгованості та 3503,80 грн судового збору. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4817,83 грн основного боргу провадження у справі припинено відповідно до пункту 1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не врахована відсутність прямої вини відповідача у допущених порушеннях строків платежів, оскільки порушення стались з незалежних від відповідача причин. Відповідач стверджує, що через наявність фактичних умов по розподілу коштів, встановлених НКРЕКП із спецрахунку відповідача на рахунок позивача, відповідач не може виконати повністю та своєчасно відповідні договірні зобовязання. Також, зазначає, що відповідач вживає заходи для отримання кредитної позики в установі банку і просив суд першої інстанції перенести судовий розгляд справи, маючи на меті повну сплату заборгованості.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, її розгляд призначено на 26.09.2017 о 12:00 год.

25.09.2017 від позивача до суду надійшов відзив (вх.№9906) на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання 26.09.2017 апелянт не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2017 про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів встановила.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, обєкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та оператором газорозподільних мереж (далі ГРМ), та присвоєння споживачу оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як субєкту ринку природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 (далі по тексту КГС), договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ обєкта споживача до газорозподільної системи (далі по тексту ГРС).

01.01.2016 між сторонами укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №094211GP2XET016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015.

Відповідно до пункту 1.1 Типового договору розподілу природного газу, цей типовий договір розподілу природного газу (далі - договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

У пункті 2.1 договору визначено, що оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Оплата вартості послуг позивача з розподілу природного газу здійснюється відповідачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог кодексу газопостачальних систем (пункт 6.1 договору).

Пунктами 6.3, 6.4 договору визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється відповідачем, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка позивача.

Якщо згідно з законодавством відповідач має сплачувати позивачу за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок позивача кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться відповідачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з пунктом 6.6 договору надання позивачем послуги з розподілу природного газу відповідачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформляється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 7.2 договору позивач має право отримувати від відповідача оплату за цим договором, а відповідно до пункту 7.4 договору відповідач зобов'язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

З матеріалів справи убачається, що позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі.

Актами наданих послуг з розподілу природного газу №СУМ00003977 від 28.02.2017, №СУМ00005982 від 31.03.2017 та №СУМ00007682 від 30.04.2017, підписаними та скріпленими печатками сторін, підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг з розподілу природного газу на суму 504131,34 грн (а.с.34-а.с.36).

Ні позивач, ні відповідач не заперечують зазначені в актах відомості стосовно обсягів розподіленого природного газу та суми наданих послуг.

Відповідно до акта звіряння розрахунків від 07.07.2017, підписаного та скріпленого печатками сторін, сума заборгованості становить 233683,87 грн (а.с.37).

Отже, відповідач не виконав належним чином договірних зобов'язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати послуг з розподілу природного газу, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем у сумі 233586,59 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно заявлено до стягнення суму основного боргу, виходячи із такого.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У порушення умов договору та вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України відповідач не розрахувався за надані послуги, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно з частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем відповідачеві послуг з розподілу природного газу підтверджується доказами (актами наданих послуг з розподілу природного газу), а наявність заборгованості не заперечується відповідачем.

До апеляційної скарги апелянтом надано довідку, що станом на 10.08.2017 заборгованість за послугу з розподілу природного газу становить 227423,73 грн. Платіжні документи в обґрунтування апеляційної скарги не надані.

Посилання апелянта на відсутність вини як на підставу до звільнення його від відповідальності за невиконання зобовязань за договором є безпідставним, оскільки встановлено факт порушення відповідачем зобовязань за договором.

Неможливість оплати боргу зі спецрахунку відповідача також не звільняє відповідача від виконання умов договору.

Пунктом 6.5 договору сторони передбачили, що у разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором, сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

Матеріали справи не містять графіку погашення заборгованості, оформленого у відповідності до умов договору.

Доводи відповідача про те, що він вживає заходи для отримання кредитної позики в установі банку, маючи на меті повну сплату заборгованості за договором розподілу природного газу, не обґрунтовані доказами.

Стосовно вимоги апелянта про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що у відповідності до норм статті 103 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не наділений такими процесуальними повноваженнями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України в частині основного боргу у розмірі 4817,83 грн, оскільки вказана сума сплачена відповідачем, а позивачем надано заяву (вх.№2272к від 01.08.2017) про зменшення суми позову на 4817,83 грн та припинення провадження у справі в цій частині.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення 228768,76 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу та припинення провадження у справі в частині стягнення 4817,83 грн відповідно до пункту 1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України у звязку з відсутністю предмету спору.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі, та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.99, 101, пунктом 1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, - колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Білопільської міської ради Теплосервіс Білопілля залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 01.08.2017 у справі №920/660/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.09.2017 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя О.В.Шевель