ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р.Справа № 922/2603/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. ОСОБА_1", м.Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність № 38-3483/72 від 29.09.2015;

відповідача - ОСОБА_3, довіреність 3 01-30/1661 від 04.09.2017;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_1" про стягнення заборгованості у розмірі 15275,37 грн. за невиконання договірних зобов'язань за Договором про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти № 7110/12 від 10.01.2012 за грудень 2012 року. Судові витрати позивач також просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2017 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 05.09.2017 об 12:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.09.2017 відкладено розгляд справи на 26.09.2017 о 10:30.

20.09.2017 від відповідача до канцелярії суду із супровідним листом № 30677 надійшли додаткові документи, які долучені судом до матеріалів справи.

25.09.2017 представником позивача до суду були надані заперечення на відзив відповідача за вх. № 31264 разом із клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності. Подані до суду документи долучені судом до матеріалів справи.

В призначеному судовому засіданні 26.09.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності та в заяві відповідача про застосування строків позовної давності відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі та просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, вказуючи на те, що правовідносини, на які посилається позивач, мали місце в грудні 2012 року, а позовна заява подана позивачем в серпні 2017 року, а отже строк позовної давності сплинув. Також представник відповідача зазначає, що строк позовної давності сплинув і з моменту закінчення дії Договору 31.12.2012 року.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" та Комунальним закладом охорони здоров'я "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_1" був укладений Договір №7110/12 "Про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти" від 10.01.2012.

Пунктом 1.2. вказаного Договору передбачено, що теплопостачальна організація зобов'язується у період дії цього Договору поставити Споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач - прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в термін, передбачений цим Договором.

Відповідно до п.4.2. Договору, розрахунковим періодом є місяць.

Відповідно до п. 4.4. Договору, якщо фактичне використання теплової енергії більше, ніж зазначене в договорі, це перевищення окремо сплачується Споживачем не пізніше 28-го числа поточного місяця.

Відповідно п.п.6.1.1. п.6.1. Договору, споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість спожитої теплової енергії згідно умов та порядку, які передбачені Договором.

Пунктом 10.1 Договору сторони погодили, що цей договір діє до 31.12.2012 включно, а частині розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому, між сторонами були підписані Додаткові угоди до Договору, а саме: 10.01.2012, 18.01.2012, 25.12.2012, якими змінено вартість теплової енергії.

У п. 2. вказаних Додаткових угод було зазначено, що споживач сплачує фактичний обсяг спожитої теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" на підставі Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2012-2013 рр. та Договору здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових будівель за адресами відповідно до перерліку об'єктів теплоспоживання, визначеному у Додатку № 4 до Договору.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується наявними в матеріалах справи актами на включення та відключення теплової енергії (а.с. 9-21).

Таким чином, вищевказане свідчить, що позивач свої зобов'язання за Договором №7110/12 "Про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти" від 10.01.2012 виконав в повному обсязі, а саме здійснив відпуск теплової енергії у приміщення відповідача та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії.

Відповідно до рахунку-фактури № 17300-2018 від 08.01.2013, який було направлено на адресу відповідача листом № 12 від 04.04.2013, позивачем було нараховано за грудень 2012 суму до сплати у розмірі 320008,59 грн. (а.с. 23-24)

Проте, відповідач, в порушення умов Договору, за вказаний вище період розрахувався частково у розмірі 304733,22 грн., внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 15275,37 грн. за фактично спожиту теплову енергію у грудні 2012, яка до цього часу відповідачем не погашена.

Вказане стало підставою для звернення позивача до господарського суду Харківської області з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 1 статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про те, що відповідачем не погашено заборгованість за отриману теплову енергію в сумі 15275,37 грн., яка утворилась за грудень 2012 року, отже є доведеною та обгрунтованою.

Разом з цим, відповідачем до суду було подано заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення з відповідача суми 15275,37 грн. за Договором № 7110/12 "Про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти".

Згідно ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", абзац 4 п. 1.2.: якщо відносини, які виникають між юридичними або фізичними особами з одного боку і державними та іншими органами - з іншого, мають цивільно-правовий або господарсько-правовий характер, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодуванням матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо), то у вирішенні відповідних спорів також застосовується позовна давність - загальна або спеціальна, у залежності від змісту позовних вимог.

Відповідно до п. 1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини 2 статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості з відповідача за спожиту теплову енергію за грудень 2012 року, проте, як позов подано до суду лише у серпні 2017, тобто поза межами строку позовної давності.

Представником позивача у справі було заявлено клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності, в якому останній просить визнати поважними причини такого пропуску.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, в обгрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що КП "Харківські теплові мережі", як теплопостачальна організація є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності. Фінансування останнього здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. Понад 86% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживається населенням. Борги споживачів за надані послуги не дозволяють КП "Харківські теплові мережі" вчасно розраховуватися за газ, електроенергію, воду, матеріали, вчасно здійснювати ремонтні роботи, заміну зношених трубопроводів. З листопада 2014 року підприємство працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217, якою затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. Згідно цього порядку всі кошти, що надходять підприємству від споживачів теплової енергії на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання КП "Харківькі теплові мережі", підлягають розподілу між постачальниками природного газу, теплової енергії та підприємством відповідно до нормативу перерахування коштів, затвердженого НКРЕКП. Встановлений алгоритм розподілу коштів передбачає 100% розрахунки за спожитий природний газ.

Також позивач вказує, що для погашення заборгованості за послуги по теплопостачанню КП «Харківські теплові мережі» використовує різні форми, у тому числі і звернення до суду за захистом порушеного права. У зв'язку з величезною кількістю споживачів підприємство не має можливості відразу пред'явити позови до всіх неплатників.

Дослідивши клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що підстави на які посилається позивач в обґрунтування даного клопотання, в тому числі і велика кількість боржників, яка привела до пропущення позивачем даного строку, не є поважними та не є підставою для поновлення строку позовної давності. Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання позивача відмовити.

Таким чином, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності на подання позовної заяви до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 15275,37 грн. за невиконання ним договірних зобов'язань за Договором про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти № 7110/12 від 10.01.2012 за грудень 2012 року, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у даній справі залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 256, 257, 267, 526, 530, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст. 275 господарського кодексу України, ст. ст. 19, 25 Закону України "Про теплопотачання", ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 26.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/2603/17