ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Справа № 910/19292/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 15.02.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 31.05.2017
у справі№ 910/19292/16 господарського суду міста Києва
за позовомНаціонального банку України
доПублічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов'язання вчинити дії,
за участю представників:
від позивачаБойко С.М.
від відповідачане з'явився
від третьої особиКостюченко І.В.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") про зобов'язання відповідача перерахувати НБУ кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договором застави майнових прав від 24.03.2014 № 24/ЗМП у загальній сумі 33 399 474,55 грн., розрахованої станом на 21.09.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/19292/16 (колегія суддів у складі: Смирнова Ю.Л. - головуючий, Грєхова О.А., Чинчин О.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 (колегія суддів у складі: Смірнова Л.Г. - головуючого, Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.) рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/19292/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 15.02.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 у справі № 910/19292/16, НБУ звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначені судові акти та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.09.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу НБУ до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 26.09.2017 о 10 год. 40 хв.

У відзивах на касаційну скаргу позивача, які надійшли до Вищого господарського суду України 25.09.2017 та 26.09.2017, відповідач та третя особа проти касаційної скарги заперечують і просять суд залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористався.

Заслухавши представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 24.03.2014 між НБУ (Кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (Позичальник) було укладено кредитний договір № 24 (далі - Кредитний договір № 24), відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 1 000 000 000,00 грн. на строк з 24.03.2014 до 13.03.2015 за ставкою 19,5% річних (облікова ставка НБУ за станом на 24.03.2014 становить 6,5%), процентна ставка за кредитом є змінною, в залежності від діючої облікової ставки НБУ.

Додатковим договором № 4 від 27.02.2015 до Кредитного договору № 24 сторони виклали абз. 1 п. 1.1 в новій редакції: "Кредитор надає Позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 1 000 000 000,00 грн. на строк з 24.03.2014 до 10.06.2015 (включно).".

З метою забезпечення виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" за вказаним договором, 24.03.2014 між НБК (Заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (Заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 24/ЗМП (далі - Договір застави), предметом якого є майнові права за кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем і юридичними особами, перелік яких наведений у додатку № 1 до цього договору (далі - Боржники), що є його невід'ємною. Станом на 24.03.2014 заборгованість за кредитними договорами становить 5 603 562 134,58 грн.

Згідно з п. 1.3 Договору застави надана застава забезпечує належне виконання Заставодавцем вимог Заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з Кредитного договору № 24, укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення Заставодавцем Заставодержателю заборгованості за кредитом у сумі, на умовах та в строки, визначені Кредитним договором № 24, сплати Заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 19,5% річних, в порядку та строки, визначені Кредитним договором № 24, виконання Заставодавцем інших зобов'язань, передбачених Кредитним договором № 24, у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в Кредитному договорі № 24 (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань), у тому числі зобов'язань щодо сплати неустойок (пені та штрафів) та відшкодування збитків.

На підставі постанови Правління НБУ від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_14 на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.

12.01.2016 НБУ звернувся до відповідача з заявою про включення кредиторських вимог, які були акцептовані відповідачем на загальну суму 7 063 176 917,08 грн. та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів до вимог п'ятої черги.

Вважаючи, що у зв'язку з одержанням відповідачем від позичальників (фінансових та майнових поручителів) коштів у рахунок погашення заборгованості за заставленими кредитами, такі кошти мають бути використані для позачергового задоволення вимог заставодержателя, НБУ звернувся з даним позовом.

Відповідно до ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким, згідно статті 1 вказаного закону, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Статтею 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відомості про ліквідацію банку повинні містити:

1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується;

2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про початок процедури ліквідації банку;

4) інформацію про місце та строк прийняття вимог кредиторів.

Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою цієї статті.

Майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Таким чином задоволення вимог кредиторів кожної черги має здійснюватись уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку у порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду.

Отже, вірним є висновки судів попередніх інстанцій, що, оскільки НБУ включений до реєстру вимог кредиторів у п'яту чергу, стягнення 33 399 474,55 грн. підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої вищезгаданим Законом.

Як встановлено судами, доказів оскарження позивачем в судовому порядку рішення Фонду про віднесення його кредиторських вимог до п'ятої черги відповідно до вимог статті 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що задоволення забезпечених заставою кредиторських вимог позивача має здійснюватись в порядку, визначеному спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтею 52 цього Закону, оскільки застосування цього Закону є пріоритетним по відношенню до Закону України "Про заставу".

Крім того, слід зазначити, що стягнення коштів банку, який перебуває в стані припинення, поза процедурою та порядком, встановленими положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є неможливим, оскільки введення у банку тимчасової адміністрації та ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Так, у постанові від 21.12.2016 у справі № 333/4924/15ц Верховний Суд України дійшов висновку, що стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів. Таким чином, в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог до банку здійснюється в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, а також, що погашення вимог кредитора в порушення статті 52 Закону, не допускається.

Також судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що позивач допустився помилки, ототожнивши поняття право вимоги й право застави, оскільки право вимоги в контексті правовідносин між НБУ та відповідачем є правом на отримання грошових коштів за одержаним кредитом від Національного банку України. Право застави, в силу приписів чинного цивільного законодавства України є правом на переважне задоволення права вимоги у випадку порушення основного зобов'язання. Разом з тим позивачем заявлено вимоги саме про перерахування коштів, а не про задоволення вимог за рахунок предмета застави.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що господарські суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх з врахуванням поданих сторонами доказів, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і з наведенням відповідного мотивування, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та правомірно відмовили у його задоволенні.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Відхиляючи скаргу, касаційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії" [ВП], заява № 30544/96).

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Твердження скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/19292/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук