КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р. Справа№ 910/1587/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №910/1587/13/20.3-03 від 31.07.2017 (вх. №09-08.1/7530/17 від 08.09.2017) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2017

за скаргою Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/1587/13 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»

про стягнення 13 317 917,88 грн

та за зустрічним позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про зобов'язання вчинити дії

за участю представників учасників судового процесу:

від скаржника (відповідача у справі КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»): Горупаха В.А., наказ №20/01-06-16/к від 01.06.2016

від позивача (ПАТ «Київенерго»): не з'явились

від ДВС: Брика Є.О., довіреність №708/20.303 від 24.07.2017

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про стягнення заборгованості у розмірі 13 317 917, 88 грн, в тому числі: 12 728 797, 30 грн основного боргу, 423 624, 72 грн 3% річних, 165 495,86 грн інфляційних втрат та 68 820, 00 грн витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2013 прийнято до розгляду з первісним позовом зустрічний позов КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ПАТ «Київенерго» про спонукання укласти договір реструктуризації на основну суму боргу за договором № 320886 від 14.11.2003 на постачання теплової енергії в гарячій воді на термін 60 місяців з затвердженням відповідного графіку платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2013 у справі №910/1587/13 первісний позов задоволено повністю, з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» стягнуто 12 728 797,30 грн основного боргу, 423 624,72 грн 3% річних, 165 495,86 грн інфляційних втрат та 68820,00 грн витрат по сплаті судового збору; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2013 у справі №910/1587/13 залишено без змін.

09.07.2015 Господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 Господарського процесуального кодексу України видано наказ про примусове виконання вищевказаного рішення.

17.11.2016 Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якій просить визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправомірними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04.11.2016, винесену в межах виконавчого провадження №48838866.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 скаргу Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 04.11.2016 неправомірними. Визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.11.2016 ВП №48838866 про стягнення виконавчого збору.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надіслав апеляційну скаргу №910/1587/13/20.3-03 від 31.07.2017 (вх. №09-08.1/7530/17 від 08.09.2017), в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України зазначає, що державний виконавець при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 04.11.2016 ВП №48838866 діяв у відповідності до вимог закону, а тому стверджує, що відсутні передбачені законом підстави для визнання дій державного виконавця незаконними, а постанову недійсною.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновлено пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали, апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Дикунська С.Я., Мальченко А.О. та призначено розгляд справи на 27.09.2017.

22.09.2017 до Київського апеляційного господарського суду від Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» надійшов відзив (вх. №09-11/17567/17) на апеляційну скаргу, в якому скаржник заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, стверджує, що державний виконавець всупереч положень чинного законодавства, вчинив виконавчі дії, а саме виніс постанову про стягнення виконавчого збору згідно Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, який вже втратив чинність, а тому не міг бути застосований державний виконавцем; окрім того, КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» наголошує на тому, що державний виконавець неправомірно визначив розмір виконавчого збору на підставі положень Закону, який уже не діяв і безпідставно не взяв до уваги, що положення чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ встановлюють інший порядок нарахування виконавчого збору, а саме передбачають, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої державним виконавцем суми грошових коштів. З огляду на вказане, КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» вважає, що господарський суд міста Києва дійшов вірних висновків, а тому просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 11.07.2017 без змін.

У судовому засіданні 27.09.2017 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» в повному обсязі.

Представник КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заперечив проти задоволення апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 залишити без змін.

Представники ПАТ «Київенерго» у судове засідання 27.09.2017 не з'явились, про причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 98, 64 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи належне повідомлення учасників про дату і час розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників ПАТ «Київенерго».

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм процесуального права при винесені оскаржуваної судової ухвали, зазначає наступне.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2013 у справі №910/1587/13, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015, первісний позов задоволено повністю, з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» стягнуто 12 728 797,30 грн основного боргу, 423 624,72 грн 3% річних, 165 495,86 грн інфляційних втрат та 68820,00 грн витрат по сплаті судового збору; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

09.07.2015 Господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 Господарського процесуального кодексу України видано наказ про примусове виконання вищевказаного рішення.

04.11.2016 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП №48838866 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 279 761,73 грн (сторінка 18-20 матеріалів оскарження).

Постановою від 07.12.2016 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача).

Колегія суддів звертає увагу, що виконавче провадження №48838866 по виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 було відкрито старшим державним виконавцем 25.09.2015 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі по тексту - Закон від 21.04.1999 №606-ХІV).

Разом з тим, з 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту - Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ)

Відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, суд звертає увагу, що в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ вказано порядок виконання та правового регулювання саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, так і Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, колегія суддів зазначає, що положення попереднього Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV застосовується не щодо всього виконавчого провадження №48838866, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV. Кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Постанова про стягнення виконавчого збору ВП№48838866 винесена виконавцем 04.11.2016, тобто вже в період дії Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, а відтак, державний виконавець, приймаючи дану постанову повинен вчиняти таку дію відповідно до Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 04.11.2016, зокрема визначаючи розмір виконавчого збору та підставу його стягнення, державний виконавець керувався ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі по тексту - Закон від 21.04.1999 №606-ХІV). Так, державний виконавець, враховуючи, що у строк, встановлений для добровільного виконання рішення суду, боржник рішення не виконав, беручи до уваги положення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, яка передбачала, що виконавчий збір стягується у розмірі 10% від суми, що підлягала стягненню, виніс постанову про стягнення з КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» 1 279 761,73 грн виконавчого збору (10% від суми, яка підлягала стягненню згідно наказу Господарського суду міста Києва від 09.07.2015).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, то в даному випадку підлягали застосуванню положення саме цього закону.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ст.27 Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно ст. 39 Закону в розмірі 10% від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу.

Тобто, місцевий господарський суд вірно вказав, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Проте, як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження №48838866, державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених за наказом №910/1587/13 від 09.07.2015 сум.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що приписами Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, а саме ст. 40, 42 Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 ст. 40 Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.4 ст. 42 Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких ч. 1 ст 42 відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що після набрання чинності Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження в порядку ст. 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно ст. 37 Закону.

Натомість, у даному випадку станом на 04.11.2016 (станом на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) державним виконавцем з боржника не було стягнуто в примусовому порядку сум згідно наказу Господарського суду міста Києва від 09.07.2015, не було винесено постанови ні про закінчення виконавчого провадження згідно ст. 39 Закону, ні постанови про повернення виконавчого документа згідно ст. 37 Закону. Як свідчать матеріали справи постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була винесена державним виконавцем пізніше, а саме 07.12.2016, відтак колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що станом на 04.11.2016 у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови від 04.11.2016 ВП №48838866 про стягнення з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» виконавчого збору.

Статтею 121-2 ГПК України унормовано, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься відповідна ухвала.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України, наведених у п 9.13 постанови Пленуму № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що Господарський суд міста Києва дійшов правомірного висновку про задоволення скарги КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на дії (бездіяльність) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, а відтак підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційних скарг покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст.86, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 у справі №910/1587/13 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 у справі №910/1587/13 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження у справі №910/1587/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко