ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 915/848/17

за позовом: Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 68; ідентифікаційний код 20917678)

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5; ідентифікаційний код 40108735)

про: стягнення 11370,53 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 07-7 від 03.01.2017,

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 1275/01/27-2017 від 24.07.2017.

Суть спору:

Позивач 23 серпня 2017 року звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 07-2364 від 21.08.2017, в якій просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва незаконно виплачену допомогу по безробіттю ОСОБА_3 у сумі 11370,53 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі наказу № 43 о/с від 16.03.2016 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області; заяви ОСОБА_3 про надання (поновлення) статусу безробітного від 06.04.2016; персональної картки безробітного ОСОБА_3 (№ 00006); постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 по справі № 814/701/16; наказу № 234 о/с від 26.08.2016 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області; довідки позивача про розмір допомоги по безробіттю ОСОБА_3; претензії від 03.10.2016 № 07-3330 про відшкодування виплаченого забезпечення; норм статей 8, 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та мотивовані тим, що станом на день звернення до суду сума виплаченого забезпечення залишається не відшкодованою.

Відповідач у відзиві № 2692/27-2012 від 14.09.2017 на позов заперечує, просить суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на норми статті 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, статей 11, 1166, 1192, 22 Цивільного кодексу України, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 в судовому засіданні приховала той факт, що отримує допомогу по безробіттю у Центральному районному центрі зайнятості. Відповідач вважає, що спірні правовідносини які виникли стосуються Центрального районного центру зайнятості та ОСОБА_3, яка безпосередньо своїми діями завдає матеріальну шкоду та порушує інтереси держави, що призводить до надлишкового витрачання бюджетних коштів, що може призвести до значних матеріальних збитків.

18.09.2017 від відповідача до суду надійшло клопотання № 2696/27-2017 від 15.09.2017 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_3 За наслідками проведеного засідання, суд, дослідивши клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, відповідно до змісту ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про відмову в його задоволенні з причин, по-перше, недоведеності заявником юридичного інтересу зазначеної особи у даній справі; по-друге, враховуючи, що права та інтереси даної особи вже були захищені Миколаївським окружним адміністративним судом при розгляді адміністративної справи № 814/701/16, постанову якого залишив без змін суд апеляційної інстанції, суд не вбачає необхідності здійснення відповідних процесуальних дій по даній судовій справі.

19.09.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 по справі № 814/701/16 встановлено, що 16 березня 2016 року відповідно до наказу ГУ НП в Миколаївській області № 43 о/с ОСОБА_3 була звільнений з посади слідчого Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, ОСОБА_3 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

06.04.2016 ОСОБА_3 звернулась до Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 по справі № 814/701/16 було задоволено позов ОСОБА_3; визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 43 о/с від 16.03.2016 в частині звільнення майора поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції; поновлено майора поліції ОСОБА_3 на посаді слідчого Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 17.03.2016; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 21.11.2016, про що свідчать ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 по справі № 814/701/16 та відомості про дати набрання судовими рішеннями законної сили, що оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 234 о/с від 26.08.2016 було скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 43 о/с від 16.03.2016 в частині звільнення відповідно до Закону України Про Національну поліцію України за ст. 77 ч. 1 п. 5 (через службову невідповідність) майора поліції ОСОБА_3 та поновлено на посаді слідчого Центрального відділу поліції.

Згідно довідки Центрального районного центру зайнятості № 898 від 17.07.2017, ОСОБА_3 за період з квітня по серпень 2016 року отримала допомогу по безробіттю в розмірі 11370,53 грн.

03.10.2016 Центральний районний центр зайнятості звернувся до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з претензією № 07-3330 про відшкодування виплаченого забезпечення у зв'язку із поновленням безробітного (ОСОБА_3В.) на роботі за рішенням суду в розмірі 11370,53 грн.

Доказів надання Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області позивачу відповіді на вищевказану претензію, суду не надано.

У звязку з несплатою Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області коштів, позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 07-2364 від 21.08.2017.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закону України Про зайнятість населення реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно з приписами пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Предметом даного спору виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача 11370,53 грн., які були виплачені працівнику останнього як допомога по безробіттю; підставою застосування позивачем норм статті 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття як наслідок неповернення відповідачем у добровільному порядку виплачених коштів.

Доказів повернення оплати, станом на час прийняття рішення судом, сторонами не надано.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Правові фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про організації роботодавців, їх об'єднання, права і гарантії їх діяльності роботодавець - це юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Крім того, термін роботодавці визначено у п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з яким роботодавці це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Отже, ключовою ознакою роботодавця в правовідносинах, що виникають у зв'язку із загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, в тому числі на випадок безробіття, є самостійне ведення таким суб'єктом розрахунків із застрахованими особами та виплата ним грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що призначення, звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_3 здійснювалось безпосередньо Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області, що по відношенню до ОСОБА_3 є роботодавцем в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, а тому на нього покладено обов'язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Водночас, не взято судом до уваги твердження відповідача про те, що ОСОБА_3 повинна була повідомити суд при розгляді справи про поновлення на роботі про те, що отримує допомогу по безробіттю.

Слід зауважити, що правова природа сплачених ОСОБА_3 спірних коштів згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття є відмінною від коштів, стягнутих за судовим рішенням.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статей 34, 36 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на норми статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України в межах даної справи є хибним, враховуючи правову природу спірних правовідносин.

Беручи до уваги наведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, у звязку з чим вирішив позов задовольнити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму виплаченого забезпечення у звязку із поновленням на роботі за рішенням суду в сумі 11370,53 грн. у відповідності до приписів ч. 4 ст. 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5; ідентифікаційний код 40108735) на користь Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 68; ідентифікаційний код 20917678; р/р 0436, банк ГУДКСУ Миколаївської області, МФО 826013) суму виплаченого забезпечення у звязку із поновленням на роботі за рішенням суду в сумі 11370,53 грн.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5; ідентифікаційний код 40108735) в дохід Державного бюджету України 1600 (одна тисяч шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 25 вересня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова