ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р.Справа № 915/498/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №1617 від 20.03.2017;

від відповідача - участі не брали;

від третьої особи - участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2017

у справі №915/498/17

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ-СПЕЦСЕРВИС

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області

про стягнення 81367,70 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017р. Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (далі - ДП Адміністрація морських портів України) звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ-СПЕЦСЕРВИС (далі ТОВ ЮГ-СПЕЦСЕРВИС) про стягнення з останнього суми 81367,70 грн, з яких: 64128,01 грн - сума основного боргу, 9168,61 грн - пеня, 1475,74 грн - 3% річних та 6595,34 грн - інфляційні втрати.

За вказаною позовною заявою порушено провадження у справі №915/498/17.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2017 залучено до участі у справі №915/498/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2017 у справі №915/498/17 (суддя С.М. Коваль) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ТОВ ЮГ-СПЕЦСЕРВИС на користь ДП Адміністрація морських портів України 41988,76 грн боргу, 6215,41 грн пені, 5099,73 грн суми, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, 1123, 54 грн 3 % річних; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП Адміністрація морських портів України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2017 у справі №915/498/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні 19.09.2017 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представники відповідача та третьої особи участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №08370781 від 28.08.2017, №08371133 від 28.08.2017 (а.с. 99,100), в письмовому вигляді власну позицію щодо апеляційної скарги не виклали.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

05.01.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю ЮГ-СПЕЦСЕРВИС (орендар) укладено договір оренди №РОФ-1316 (далі договір оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - залізобетонний модуль - 2, площею 488,9 кв.м (інв. №4915, реєстровий номер 38727770.9.БАОПВЛ469), за адресою: м.Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/8, згідно з планом розміщення орендованих приміщень (додаток 1 до договору оренди), що перебуває на балансі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) ("балансоутримувач"), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.05.2014 і становить за незалежною оцінкою 728 840 грн.

Відповідно до пункту 1.2 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 майно передається в оренду з метою переробки відходів.

Згідно з пунктом 2.1 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно; власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (пункт 2.2 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015).

Пунктами 3.1, 3.3, 3.4 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 передбачено, що орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої постановою КМУ від 04.10.95 №786, в редакції змін та доповнень, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (за листопад 2014 року) 9998,79 грн; орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендноїплати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць; оперативнаінформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України; у разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

У пункті 3.6 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 сторонами узгоджено, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж; орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до Державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та балансоутримувача.

Відповідно до пункту 3.7 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату, нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Зобов'язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за три місяці оренди, який вноситься в рахунок плати за останні три місяці оренди (пункт 3.10 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015).

Згідно з пунктом 3.11 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання; закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

У пункті 5.2 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 передбачено обов'язок орендаря протягом місяця після підписання договору внести завдаток, передбачений цим договором; завдаток сплачується до державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 3.6 цього договору; після закінчення основного строку договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за 3 останні місяці з урахуванням внесеного орендарем завдатку; у разі порушення орендарем зобов'язання зі сплати орендної плати він має відшкодувати державному бюджету і балансоутримувачу збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку; якщо в разі дострокового припинення договору за згодою сторін сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати.

Пунктами 7.1, 10.9 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 визначено, що орендодавець зобовязується за участю балансоутримувача передати орендарю в оренду майно згідно з договором за актом приймання - передавання майна, який підписується одночасно з цим договором; майно вважається поверненим орендодавцю за участю балансоутримувача з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання.

Цей договір укладено строком на 2 (два) роки 364 дні, що діє з 05.01.2015 по 04.01.2018 включно (пункт 10.1 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015).

В силу пункту 10.6 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря.

За актом приймання передачі від 05.01.2015 орендоване майно було передано від орендодавця орендарю.

Відповідно до виписки по рахунку позивача 11.02.2015 відповідач перерахував ДП Адміністрація морських портів України 15927,04 грн завдатку, сплату якого передбачено пунктом 5.2 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015.

01.09.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю ЮГ-СПЕЦСЕРВИС (орендар) було укладено договір про дострокове припинення дії договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2016, відповідно до якого вказаний договір припинив свою дію з 01.09.2016.

Згідно з актом приймання-передачі від 01.09.2016 товариство з обмеженою відповідальністю ЮГ-СПЕЦСЕРВИС передало, а Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області за участю балансоутримувача прийняло із строкового платного користування державне нерухоме майно.

Балансоутримувачем в період з березня місяця по листопад місяць 2016 року орендарю були виставлені рахунки на загальну суму 66417,75 грн, а саме: рахунок №18842548 від 31.03.2016 на суму 7379,75 грн; рахунок №29272548 від 30.04.2016 на суму 7379,75 грн; №33882548 від 31.05.2016 на суму 7379,75 грн; №40682548 від 30.06.2016 на суму 7379,75 грн; №47442548 від 31.07.2016 на суму 7379,75 грн, №56762548 від 31.08.2016 на суму 7379,75 грн, №64642548 від 30.09.2016 на суму 7379,75 грн, №69792548 від 31.10.2016 на суму 7379,75 грн, №81782548 від 30.11.2016 на суму 7379,75 грн, які були отримані відповідачем відповідно 04.04.2016, 11.05.2016, 13.06.2016, 11.07.2016, 04.08.2016, 12.09.2016, 10.10.2016, 14.11.2016, 12.12.2016.

Однак вищезазначені рахунки орендарем оплачені не були.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 64128,01 грн заборгованості по орендній платі за період з березня місяця по листопад місяць 2016 року, а також нарахованих на неї сум пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив з того, що договір оренди №РОФ-1316 від 05.01.2016 припинив свою дію з моменту підписання сторонами договору від 01.09.2016 про дострокове припинення вказаного договору оренди та акту приймання-передавання майна від 01.09.2016.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, проте зауважує на помилковості визначення судом першої інстанції належних до сплати сум основної заборгованості, пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно з вимогами статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3.1 договору №РОФ-1316 від 05.01.2015 орендна плата за базовий місяць розрахунку (за листопад 2014 року) становить 9998,79 грн; орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендноїплати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014 №14).

Позивачем визначено 30% ставки орендної плати, яка підлягає щомісячній сплаті орендарем на рахунок балансоутримувача, у розмірі 7379,75 грн з ПДВ, що відповідає умовам договору №РОФ-1316 від 05.01.2015.

Згідно з пунктом 3.6 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Отже, до 15 квітня 2016 року відповідач повинен був сплатити орендну плату за березень місяць 2016 року, до 15 травня 2016 року- за квітень місяць 2016 року, до 15 червня 2016 року- за травень місяць 2016 року і т.п. Прострочення виконання грошового зобовязання щодо внесення орендної плати за березень місяць 2016 року виникло з 16.04.2016, за квітень місяць 2016 року з 16.05.2016, за травень місяць 2016 року з 16.06.2016, за червень місяць 2016 року з 16.07.2016, за липень місяць 2016 року з 16.08.2016, за серпень місяць 2016 року з 16.09.2016.

Враховуючи укладення 01.09.2016 між сторонами договору про розірвання договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 та підписання акту приймання- передачі орендованого майна від орендаря орендодавцю, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо стягнення заборгованості по орендній платі за період з березня місяця по серпень місяць 2016 року.

При цьому колегією суддів враховується той факт, що щомісячна заборгованість відповідача перед позивачем за березень, квітень та травень 2016 року становить по 7379,75грн, а заборгованість за червень, липень та серпень 2016 року- по 2070,74 грн з огляду на сплату ТОВ ЮГ-СПЕЦСЕРВИС завдатку у розмірі 15927,04 грн, який відповідно до пункту 3.10 договору №РОФ-1316 від 05.01.2015 вноситься за рахунок плати за останні три місяці оренди.

Узгоджені сторонами у договорі №РОФ-1316 від 05.01.2015 умови зарахування суми завдатку (яка, враховуючи щомісячну індексацію орендної плати за базовий місяць оренди-листопад 2014 року, є меншою, ніж загальна сума орендної плати за останні три місяці оренди) в рахунок оплати орендної плати за останні три місяці оренди залишились поза увагою суду місцевого господарського суду у зв'язку з чим ним помилково було визначено заборгованість по орендній платі за період з 01.03.2016 по 31.08.2016 у розмірі 41988,76 грн, в той час як загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за цей період дорівнює 28351,47 грн (за березень 2016 року - 7379,75 грн, за квітень 2016 року - 7379,75грн, за травень 2016 року - 7379,75 грн, за червень 2016 року- 2070,74 грн, за липень 2016 року- 2070,74 грн, за серпень 2016 року- 2070,74 грн).

Доводи апеляційної скарги про те, що майно, яке є предметом договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015, фактично знаходилося у користуванні ТОВ ЮГ-СПЕЦСЕРВИС до 26.01.2017, оскільки саме цією датою балансоутримувачем погоджено акт приймання - передачі майна від орендаря орендодавцю, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі.

Орендоване майно є державним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частини першої статті 27 якого у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Умовами пункту 3.11 договору №РОФ-1316 від 05.01.2015 визначено, що орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання.

Водночас згідно з пунктом 10.9 цього договору майно вважається поверненим орендодавцю за участю балансоутримувача з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання.

Відповідно до преамбули договору №РОФ-1316 від 05.01.2015 його сторонами є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та ТОВ ЮГ-СПЕЦСЕРВИС (орендар).

З огляду на зазначені норми права та умови договору, безпідставним є посилання скаржника на те, що ним, як балансоутримувачем, акт приймання-передачі було підписано лише 26.01.2017, так як ні норми чинного законодавства, ні умови договору не передбачають підписання акту приймання-передачі балансоутримувачем. При цьому колегією суддів враховується той факт, що акт приймання-передачі орендованого майна від 01.09.2016 містить посилання про передачу орендованого майна від орендаря орендодавцю за участю балансоутримувача (а.с.24).

Згідно з положеннями статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог статей 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту користування відповідачем орендованим майном після укладення між сторонами договору від 01.09.2016 про припинення договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 та підписання ними акту приймання-передачі від 01.09.2016.

За таких обставин, неправомірними є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача орендної плати, нарахованої за вересень, жовтень та листопад місяці 2016 року.

Позивач просив також стягнути з відповідача на його користь пеню у сумі 9168,61грн, нараховану за невиконання умов договору №РОФ-1316 від 05.01.2015.

Положеннями статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно правил статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до правил статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Умовами пункту 3.7 договору оренди №РОФ-1316 від 05.01.2015 передбачена відповідальність орендаря у разі перерахування несвоєчасно або не в повному обсязі орендної плати до державного бюджету та балансоутримувачу у вигляді сплати орендарем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відтак, за несвоєчасну сплату орендної плати за березень місяць 2016 року відповідачу має бути нарахована пеня в розмірі 1242,46 грн за період з 16.04.2016 по 16.10.2016; за несвоєчасну сплату орендної плати за квітень місяць 2016 року -1186 грн за період з 16.05.2016 по 16.11.2016; за несвоєчасну сплату орендної плати за травень місяць 2016 року -1126,32 грн за період з 16.06.2016 по 16.12.2016; за несвоєчасну сплату орендної плати за червень місяць 2016 року - 308,02 грн за період з 16.07.2016 по 16.01.2017; за несвоєчасну сплату орендної плати за липень місяць 2016 року - 301,54 грн за період з 16.08.2016 по 16.02.2017; за несвоєчасну сплату орендної плати за серпень місяць 2016року- 291,70 грн за період з 16.09.2016 по 16.03.2017 - на загальну суму 4456,04 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за прострочку виконання зобовязань за договором №РОФ-1316 від 05.01.2015 3% річних у сумі 1475,74 грн за період з 21.04.2016 по 23.05.2017 та 6595,34 грн інфляційних втрат за травень 2016 року-квітень 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені вище норми права та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ТОВ ЮГ-СПЕЦСЕРВИС на користь ДП Адміністрація морських портів України 806,31 грн 3% річних за період 21.04.2016 по 23.05.2017 та 2543,87 грн інфляційних втрат за період з травня 2016 року по квітень 2017 року.

В задоволенні решти вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити, оскільки позивачем здійснено відповідні нарахування на суму заборгованості, наявність якої не підтверджена належними в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 Про судове рішення).

Оспорене судове рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2017 у справі №915/498/17 не відповідає цим вимогам, а тому підлягає зміні з підстав невідповідності висновків, викладених у ньому, обставинам справи.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (місцевим господарським судом розподіл судових витрат проведений не був, хоча мотивувальна частина оскаржуваного судового акта містить посилання на статті 44, 49 Господарського процесуального кодексу України) покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; витрати за подання апеляційної скарги - на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2017 у справі №915/498/17 змінити в частині задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних втрат та в частині розподілу судових витрат, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ-СПЕЦСЕРВИС на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) 28351,47 грн основного боргу, 4456,04 грн пені, 806,31 грн 3% річних, 2543,87 грн інфляційних втрат та 704 грн витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити".

Доручити Господарського суду Миколаївської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2017.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна