ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Справа № 910/3121/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В.(головуючий, доповідач),
Могил С.К.,
Палій B.B.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Автокапітал" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року у справі № 910/3121/17 за позовом приватного акціонерного товариства "Автокапітал" до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАА ТРАНС", про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 97 876,06 грн., що є оплатою за користування діагностичним обладнанням за борговий період листопад 2013 року по травень 2014 року включно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року (суддя М.Лиськов) позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року (судді: М.Яковлєв, Л.Чорна, Ю.Михальська) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано повністю, провадження у справі припинено.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняту ним постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає, що постанова апеляційного господарського суду є законною та просить залишити її без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає частково задоволенню з наступних підстав.

Предметом даного судового розгляду є вимоги орендодавця до орендаря про стягнення заборгованості за користування діагностичним обладнанням на підставі актів здачі-прийняття робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2011 року позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування обладнання відповідно до Акта прийому-передачі DCU/DBU № 170228 SDconnect 4.

30.06.2014 року відповідач повернув, а позивач прийняв обладнання відповідно до Акта прийому-передачі DCU/DBU № 170228 SDconnect 4.

Позивач вказує на те, що сума до сплати за користування обладнанням зазначалась у виставлених позивачем Актах здачі-прийняття робіт.

Починаючи з жовтня 2013 року до повернення обладнання за актом прийому-передачі DCU/DBU № 170228 SDconnect 4 від 30.06.2014 року відповідач припинив здійснювати оплату за користування обладнанням.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив, що доказом користування відповідачем обладнанням та не сплати за це коштів є:

- Акт прийому-передачі DCU/DBU № 170228 SDconnect 4 від 11.03.2011 року відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування обладнання;

- Акти виконаних робіт (наданих послуг) за користування обладнанням, які підписані двома сторонами (копії додаються);

- Претензія позивача № 49/06 від 20.06.2014 року та відповідь відповідача № 101 від 27.06.2014 року на цю претензію, тобто, листування між сторонами, у якому позивач виставив претензію з оплати за грудень 2013 року, січень 2014 року та травень 2014 року, а відповідач погодився повністю розрахуватись, однак наголосив на важкому фінансовому становищі.

Всього відповідачем сплачено після виставлення претензії № 49/06 від 20.06.2014 року коштів на загальну суму 6 000,00 грн.

За висновком місцевого господарського суду, відповідач шляхом часткової оплати акта № АК-0000933 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2013 року, вчинив дію, яка свідчить про визнання свого боргу зі сплати грошових коштів за надані послуги перед позивачем за всіма актами здачі - прийняття робіт (надання послуг). Розмір заборгованості відповідача станом на момент порушення провадження у даній справі складає суму у розмірі 97 876,06 грн.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо оплати заборгованості за актами, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 97 876,06 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, місцевим господарським судом відхилено доводи відповідача, що справа з тим же предметом спору, між тими ж сторонами, згідно тих же підстав вже розглядалась господарським судом, а тому провадження у даній справі слід припинити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки за висновком суду підстави даного позову та у іншій справі № 910/11762/16 є різними.

Апеляційний господарський суд скасував рішення місцевого господарського суду та припинив провадження у справі, посилаючись на те, що місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, а саме ч.2 ст. 80 ГПК України, у зв'язку із тим, що вже існує судове рішення господарського суду по іншій справі №910/11762/16, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

У пп. 4.5. п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами і доповненнями) роз'яснено, що припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (абз. 4 пп. 3.12 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

За змістом ч. 2 ст. 80 ГПК України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України можливе за наявності тотожності всіх трьох елементів, тобто якщо збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Зміна хоча б одного з них свідчить про відсутність тотожності позовів і не перешкоджає заінтересованим особам звертатись до суду з позовом.

В даному випадку така сукупність передумов для припинення провадження у справі відсутня, оскільки зазначені позивачем в позовній заяві у справі №910/3121/17 підстави позову (заборгованість за надані послуги за актами здачі-приймання робіт за жовтень 2013 року - травень 2014 року) істотно відрізняються від підстав позову (прострочена дебіторська заборгованість за договором операційного лізингу (оренди) №SD0904/2 від 01.12.2004 року) у справі №914/2711/15, при розгляді якої суд дійшов висновку про недоведеність наявної заборгованості відповідача за спірним договором, наслідком чого стало прийняття судом рішення від 18.08.2016 року про відмову в позові.

Відтак, при винесенні оскарженої постанови судом апеляційної інстанції помилково зроблено висновок про тотожність підстав позову у справах №910/3121/17 та №914/2711/15, а тому висновок про наявність процесуально-правових підстав для припинення провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України є таким, що не грунтується на процесуальному законі.

Отже, зважаючи на такі обставини касаційна інстанція дійшла висновку про відсутність у суду апеляційної інстанції встановлених підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України та обумовлену цим наявність процесуально-правових підстав для скасування оскарженої постанови апеляційного господарського суду про припинення провадження у справі, який припустився порушення норм процесуального права, з передачею справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Автокапітал" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року скасувати, а справу № 910/3121/17 передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді С.Могил

В.Палій