ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Справа № 911/2032/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, м.Київ

До 1. Гостомельської селищної ради, м.Ірпінь

2. Приватного підприємства «Лакі», м.Київ

За участю третьої особи Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція»

Про визнання недійсними рішень ради, договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача1: ОСОБА_2

Від відповідача2: ОСОБА_3

Від третьої особи: не зявився

Від прокуратури: ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (далі позивач) до Гостомельської селищної ради (далі відповідач 1) та Приватного підприємства «Лакі» (далі відповідач 2) за участю третьої особи Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» про визнання недійсними рішень ради, договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Провадження у справі №911/2032/17 порушено відповідно до ухвали суду від 05.07.2017 року та призначено справу до розгляду на 18.07.2017 року.

Третя особа, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання 18.07.2017 року не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні 18.07.2017 року заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 22.08.2017 року.

Третя особа, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання 22.08.2017 року не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 у судовому засіданні 22.08.2017 року подали заяви про застосування строків позовної давності. Розгляд справи відкладався до 07.09.2017 року.

Третя особа, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання 07.09.2017 року не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. У судовому засіданні 07.09.2017 року оголошено перерву до 12.09.2017 року.

В судовому засіданні 12.09.2017 року прокуратурою та позивачем позовні вимоги підтримано, відповідачі проти позову заперечували.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин, прокуратурою Київської області за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у оренду для будівництва культурно-оздоровчого комплексу.

Виявлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-ХХІУ «Про передачу до земель запасу земельної ділянки Першотравневого лісництва Київської ЛНДС» виведено земельну ділянку площею 1,2 га Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» (далі по тексту - Київська ЛНДС) квартал 150, виділ 15 із державного лісового фонду та передано її до земель запасу селищної ради для рекреаційного використання з подальшою передачею вказаної земельної ділянки ПП «Лакі» для будівництва культурно-оздоровчого комплексу.

Також, рішенням Гостомельської селищної ради від 06.07.2004 року № 566-30-ХХІУ надано дозвіл ПП «Лакі» на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва культурно-оздоровчого комплексу з кафе площею 1,2 га в сел. Гостомель.

В подальшому, рішенням Гостомельської селищної ради від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду ПП «Лакі» в сел. Гостомель» вилучено з земель запасу Гостомельської селищної ради земельну ділянку площею 1,2 га, затверджено проект відведення земельної ділянки та передано її в оренду строком на 49 років ПП «Лакі» для будівництва культурно-оздоровчого комплексу.

На підставі вказаного рішення 01.10.2004 року між Гостомельською селищною радою та ПП «Лакі» укладено Договір оренди землі, який зареєстровано у Ірпінському міському відділі земельних ресурсів за № 99. В подальшому на підставі угод до зазначеного Договору оренди вносились зміни від 27.10.2005 року, 23.03.2006 року, 02.03.2009 року, 30.11.2010 року, 11.03.2011 року, 19.11.2011 року.

Рішенням виконавчого комітету Гостомельської селищної ради від 04.03.2009 року № 42 земельній ділянці присвоєно адресу вул. Леніна 1-б (нова назва вулиці Свято-Покровська).

Відповідно до умов Договору оренди від 01.10.2004 року № 99 (зі змінами) земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Свято-Покровська 1-6 передано в оренду ПП «Лакі» строком на 49 років, для будівництва культурно-оздоровчого комплексу, цільове призначення - землі рекреаційного призначення.

Також, на підставі рішення Гостомельської селищної ради від 18.08.2016 року 213-11-VII розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж вищевказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:096:0367.

Рішенням Гостомельської селищної ради від 21.04.2016 року № 136-7-УІІ надано дозвіл на виготовлення детального плану забудови території вищевказаної земельної ділянки площею 1,2 га для будівництва багатоповерхових житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у реєстрі відсутні відомості щодо земельної ділянки. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:096:0367, площею 1,2 га перебуває в комунальній власності.

Прокуратура зазначає, що вищевказані рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-ХХІУ та від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ, якими спірну земельну ділянку вилучено із земель лісового фонду та надано в оренду ПП «Лакі», суперечать вимогам земельного та лісового законодавства України.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 5 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно екологічні, естетичні, виховні та інші функції, мають обмежене експлуатаційне значення і підлягають державному обліку та охороні. Усі ліси на території України становлять її лісовий фонд. Землі лісового фонду поділяються на лісові та нелісові. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством.

Також, відповідно до ст.ст. 6, 16 Лісового кодексу України усі ліси є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. До відання селищних рад у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить лише надання в межах селищ земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Частинами 1, 2, 4 ст. 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно зі ст. 93, 94 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення ефективної охорони і захисту, раціональне використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. Під час лісовпорядкування здійснюється визначення меж і внутрігосподарська організація території лісового фонду, що перебуває у користуванні постійних лісокористувачів. У матеріалах лісовпорядкування дається комплексна оцінка ведення лісового господарства, використання лісових ресурсів, користування земельними ділянками лісового фонду, розробляються основні положення організації та розвитку лісового господарства.

Відповідно до Статуту від 17.05.1999 року Державне підприємство Київська лісова науково-дослідна станція підпорядкована Українському науково-дослідному інституту лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М.Висоцького Державного комітету лісового господарства України (орган управління майном). Підприємство організоване наказом Мінлісгоспу УРСР від 24.04.1985 року № 92 та є правонаступником всіх прав і обовязків Старопетрівської науково-дослідної станції по селекції та підвищенню продуктивності лісів. Станція здійснює впровадження наукових розробок в галузі лісового господарства, ведення лісового господарства в закріпленому державному лісовому фонді, а також здійснює користування землею та іншими природними ресурсами відмовідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Таким чином, земельна ділянка площею 1,2 га Першотравневого лісництва (квартал 150, виділ 15), яку спірним рішенням Гостомельської селищної ради виведено із Державного лісового фонду до земель запасу ради, відносилась до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебувала у постійному користуванні Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція».

Зазначене підтверджується інформацією виробничого обєднання «Укрдержліспроект» від 20.03.2017 року № 34, фрагментом з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу 150, виділу 15 та межами спірної земельної ділянки, а також матеріалами лісовпорядкування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» 2003-2005 років.

Відповідно до ст. 21 Лісового кодексу України постійне користування земельними ділянками лісового фонду припиняється у випадках і порядку, передбачених Земельним кодексом України.

Статтею 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 142 Земельного кодексу України встановлено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно з ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 149 Земельного кодексу України, передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, вилучення таких земельних ділянок з постійного користування відноситься до виключної компетенції органів виконавчої влади.

У звязку з чим, вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності та зміна їх цільового призначення належала до компетенції органів виконавчої влади. У даному випадку рішення про передачу відповідачу 2 земельної ділянки прийнято не уповноваженим на це органом - Гостомельською селищною радою, чим порушено право держави на спірну земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2285цс15.

Крім того, згідно ст. 12, ст. 122 та ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 16 Лісового кодексу України селищні ради взагалі не наділені повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної форми власності.

Відповідно до ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються на умовах оренди підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

У звязку з чим, прокуратура зауважує, що вказаною нормою Земельного кодексу України врегульовано випадки надання у тимчасове користування лісів для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних та інших цілей без їх вилучення зі складу земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до ст. 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Однак, спірну земельну ділянку відведено в тимчасове користування ПП «Лакі» з попереднім вилученням її зі складу земель лісогосподарського призначення та зміною її цільвого призначення на рекреаційне призначення, а саме для будівництва культурно-оздоровчого комплексу.

Відповідно до вимог ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Системний аналіз ст. ст. 20, 186 Земельного кодексу України, ст.ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», а також положень вищевказаних Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, Положення про здійснення державної землевпорядної експертизи дає підстави для висновку, що зміна цільового призначення земельної ділянки державної і комунальної власності здійснюється органами державної влади та органами місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідного рішення та затвердження розробленого і погодженого у встановленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється, який отримав позитивний висновок державної землевпорядної експертизи.

Таким чином, зміна цільового призначення земельної ділянки площею 1,2 га із земель лісового фонду на землі рекреаційного призначення здійснена спірним рішенням Гостомельскої селищної ради без розробки проекту землеустрою та без проведення землевпорядної експертизи. Спірне рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-ХХІУ не містить належних картографічних зображень цієї земельної ділянки, встановлених меж земельної ділянки, що вилучається із земель лісового фонду, тощо. В додатках до рішення наявні лише листи ДП «Київська ЛНДС» та Київського державного лісогосподарського обєднання «Київліс» із зазначенням лісового кварталу та виділу, приблизної площі цієї лісової земельної ділянки.

Підтвердженням факту зміни цільового призначеня земельної ділянки площею 1,2 га рішенням Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588- 31-ХХІУ є також те, що в подальшому рішенням від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ її відведено в оренду ПП «Лакі» як земельну ділянку, що перебуває в запасі та має цільове призначення - землі рекреаційного призначення.

Рішення Гостомельської селищної ради від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ є похідним від вищевказаного рішення, оскільки земельну ділянку площею 1,2 га цільове призначення якої змінено всупереч вимог земельного та лісового законодавства із земель лісового фонду на землі рекреаційного призначення передано даним рішенням в оренду ПП «Лакі» для будівництва культурно-оздоровчого комплексу.

В матеріалах проекту відведення земельної ділянки в оренду ПП «Лакі» відсутній висновок державної експертизи землевпорядної документації. Будь-які посилання на наявність висновку експертизи та його затвердження, за даним проектом відсутні і у змісті вказаного проекту землеустрою, а також у тексті і додатках до рішення Гостомельської селищної ради від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ.

Відповідно до ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України рішення про затвердження проеку та відведення земельної ділянки приймається на підставі погодженого проекту відведення земельної ділянки, який одержав позитивний висновок державної землевпорядної експертизи.

Крім того, рішення від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ прийнято всупереч вимог ст. 93, 122, 124 Земельного кодексу України, оскільки Гостомельська селищна рада як орган місцевого самоврядування не є розпорядником (орендодавцем) земельної державної власності лісогосподарського призначення.

Також, за фактом незаконного вилучення Гостомельською селищною радою земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 1,2 га з кадастровим номером :01:096:0367 з постійного користування ДП «Київської лісової науково-дослідної станції» та подільшої передачі в користування ПП «Лакі» здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001017 від 19.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Також за приписами ч. 1 ст. 135 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке і снувало до видання цього акта.

Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в .удовому порядку.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7, судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Враховуючи, що рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-ХХІУ та від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ прийняті з порушенням вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 20, 55,57, 84, 93, 122, 124, 149, 186 Земельного кодексу України, ст. ст. 6, 16 Лісового кодексу України, ст. ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій» оскаржувані рішення мають бути визнані недійсними в судовому порядку.

Також, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції на момент вчинення правовідносин) право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. А згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

В той же час, договір оренди земельної ділянки укладений з порушенням вимог чинного на той час законодавства, оскільки орендарем набуто право користування спірною земельною ділянкою, яка незаконно вибула із власності держави на підставі рішень, що суперечать вимогам земельного та лісового законодавства.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересах держави або суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на момент укладання спірного договору оренди) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частинами 2, 4 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земель комунальної власності є сільські, селищні, міські ради, а земельних ділянок, що перебувають у державній власності - є районні, обласні державні адміністрації, Кабінет Міністрів України.

Гостомельська селищна рада не є орендодавцем, власником та розпорядником земельної ділянки державної власності площею 1,2 га, а тому не могла від імені власника земельної ділянки укладати спірний договір оренди з ПП «Лакі».

Таким чином, порушення вимог ст. ст. 14, 19 Конституції України, ст. ст. 20, 21, 55, 57, 84, 93,122,124,134 Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 6, 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання оспорюваного договору оренди земельної ділянки недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 21 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтею 387 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до закріпленого в статті 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава як власник спірного майна делегувала органам виконавчої влади повноваження щодо здійснення права власності від її (держави) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля держави як власника може виражатися лише в таких діях уповноваженого органу, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.

Здійснення Гостомельською селищною радою права власності, зокрема розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, укладення договору оренди спірної земельної ділянки не може оцінюватися як вираження волі держави.

Отже, у даному випадку між власником (державою, в особі уповноваженого органу виконавчої влади) і володільцем майна (ПП «Лакі») немає договірних відносин і майно передано поза волевиявленням власника земельної ділянки, що відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України дає підстави для витребування державою її майна - земельної ділянки площею 1,2 га з кадастровим номером :01:096:0367, що розташована за адресою: сел. Гостомель, вул. Свято-Покровська, 1-б, із незаконного володіння ПП «Лакі».

Такі висновки підтверджуються правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 23.11.2016 року у справі № 916/2144/15, від 25.01.2017 року у справі № 916/2131/15.

В ході розгляду спору відповідачем1 Гостомельською селищною радою подано відзив на позов, в якому відповідач1 протипозову заперечував, не погоджуючись з твердженнями прокуратури про порушення компетенції щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.

Відповідач зазначив, що згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 42 Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не повязаних з веденням лісового господарства, використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства.

Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

У разі переведення земельних ділянок з лісового фонду до інших категорій земель та передачі їх у власність або надання у користування для потреб, не пов'язаних з веденням лісового господарства, органи, що приймають таке рішення, одночасно вирішують питання про збереження або вирубування дерев і чагарників і про порядок використання одержаної при цьому деревини.

Відповідач1 зазначає, що складовою рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31- XXIV «Про передачу до земель запасу земельної ділянки Першотравневого лісництва Київської ЛНДС» є листи Київської лісової науково-дослідної станції від 19.04.2004 року № 86 та від 26.05.2004 року відповідно до яких вказаний орган надає погодження на передачу до земель запасу Гостомельської селищної ради земельної ділянки державного лісового фонду у кварталі 150 виділ 15 Першотравневого лісництва площею 1,2 га.

Враховуючи те, що рішення передбачає виведення земельної ділянки із державного лісового фонду та передачу до земель запасу селищної ради на підставі погоджувальних листів, то рішення від 22.07.2004 року № 588-31-XXIV «Про передачу до земель запасу земельної ділянки Першотравневого лісництва Київської ЛНДС», яким виведено земельну ділянку площею 1,2 га Першотравневого лісництва Київської ЛНДС квартал 150, виділ 15 із Державного лісового фонду та передано до земель запасу селищної ради для рекреаційного використання з подальшою передачею вказаної земельної ділянки ПП «Лакі» для будівництва культурно-оздоровчого комплексу було прийнято без порушень вимог чинного законодавства.

Відповідч2 також проти позову заперечував, посилаючись на дотримання Гостомельською селищною радою компетенції та порядку вилучення спірної земельної ділянки до земель запасу та подальшої передачі її в оренду.

Відповідач2 стверджує, що на момент прийняття у 2004 році спірних рішень не було проведено розмежування земель на землі державної власності і землі комунальної власності.

Пунктом 12 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу У країни (в редакції чинній на момент прийняття рішень) встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Крім того, положеннями статті 16 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень) також було передбачено, що до відання селищних і сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить: 1) надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними; 2) надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також за їх межами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування цими ділянками.

Спірна земельна ділянка перебувала у користуванні Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» та відносилася до земель лісогосподарського призначення (лісового фонду).

Таким чином, приймати рішення щодо припинення права постійного користування та рішення шодо розпорядження даною земельною ділянкою площею 1,2 га, яка знаходилась в межах населеного пункту Гостомель відповідно до закону (на той момент) мала право відповідна селищна рада.

Також, відповідно до положень ст. 141 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень), підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від такого права; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим кодексом.

Оскільки Київською лісовою науково-дослідною станцією, як попереднім землекористувачем, надано заяву про відмову від землекористування, вилучення земельної ділянки відбулось у відповідності до ст. 142 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень) у звязку з добровільною відмовою від права власності або права постійного користування земельною ділянкою.

Відповідач2 зазначає, що з огляду на ст. 13, 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень) Кабінет Міністрів України не був наділений правом розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 1,2 га.

Також, в обґрунтування правомірності дій відповідача1, відповідач2 посилається на ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 42 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень).

Відповідач2 зазначає, що оскільки спірна земельна ділянка була переведена до земель запасу селищної ради для рекреаційних цілей, таке переведення відповідає ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 42 Лісового кодексу України.

Також, відповідач стверджує, що на замовлення ГІП «Лакі» Дочірнім підприємством «Ірпінське регіональне земельно-кадастрове бюро» був розроблений Проект відведення земельної ділянки в оренду ПП «Лакі» для будівництва культурно-оздоровчого комплексу в межах Гостомельської селищної ради, та проведено його землевпорядну експертизу.

В наданих на відзив відповідачів поясненнях, прокуратура також зазначила, що відповідно до інформації Державного агентства лісових ресурсів України від 21.02.2017 року № 02-33/952-17, упродовж 2003-2004 років державні органи лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, зазначені у ст. 42 Лісового кодексу України у редакції станом на 2004 рік, діяли у Республіці Крим, Закарпатській, Івано-Франківській та Чернівецькій областях. У інших областях вищевказані державні органи лісового господарства були утворені пізніше.

Київське обласне управління лісового господарства утворене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 679, яка набрала чинності з 01.01.2005 року.

Таким чином, ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» не була наділена повноваженнями щодо надання будь-яких погоджень на вилучення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, що спростовує обґрунтованість посилання відповідачів на дотримання встановленого ст.ст. 141, 142, 149 Земельного кодексу України порядку прининення землекористування.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

В той же час, ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, місі районного значення для всіх потреб.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 149 Земельного кодексу України, передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, вилучення таких земельних ділянок з постійного користування відноситься до виключної компетенції органів виконавчої влади.

Також, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 122 Земельного кодексу України селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В той же час, відповідно до Статуту від 17.05.1999 року Державне підприємство Київська лісова науково-дослідна станція, підпорядкована Українському науково-дослідному інституту лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького Державного комітету лісового господарства України (орган управління майном). Підприємство організоване наказом Мінлісгоспу УРСР від 24.04.1985 року № 92 та є правонаступником всіх прав і обовязків Старопетрівської науково-дослідної станції по селекції та підвищенню продуктивності лісів. Станція здійснює впровадження наукових розробок в галузі лісового господарства, ведення лісового господарства в закріпленому державному лісовому фонді, а також здійснює користування землею та іншими природними ресурсами відмовідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Таким чином, земельна ділянка площею 1,2 га Першотравневого лісництва (квартал 150, виділ 15), яку спірним рішенням Гостомельської селищної ради виведено із Державного лісового фонду до земель запасу ради, відносилась до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебувала у постійному користуванні Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція».

Крім того, зміна цільового призначення земельної ділянки площею 1,2 га із земель лісового фонду на землі рекреаційного призначення здійснена спірним рішенням Гостомельскої селищної ради без розробки проекту землеустрою та без проведення землевпорядної експертизи. Спірне рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-XXIV не містить належних картографічних зображень цієї земельної ділянки, встановлених меж земельної ділянки, що вилучається із земель лісового фонду, тощо. В додатках до рішення наявні лише листи ДП «Київська ЛНДС» та Київського державного лісогосподарського обєднання «Київліс» із зазначенням лісового кварталу та виділу, приблизної площі цієї лісової земельної ділянки.

Посилання відповідача2 на розроблення ним проекту землеустрою не стосується періоду вилучення спірної земельної ділянки до земель запасу та зміни її цільового призначення.

Як визначено ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України (в редакції на момент спірного вилучення), у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

В той же час, ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції на момент спірного вилучення) визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Повноваження щодо вилучення земельних ділянок та надання їх у користування визначені вілповідними ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України, з огляду на які, як вилучення земельних ділянок державної власності, так і розпорядження ними, належало до компетенції відповідних органів виконавчої влади районних чи обласних державних адміністрацій і не відносилось до повноважень органів місцевого самоврядування, яким є відповідач1.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Татким чином, за наслідками розгляду спору встановлено, що земельна ділянка вилучена спірними рішеннями Гостомельської селищної ради з порушенням поряду зміни цільового призначення землі. Також, прокуратура зазначає, що тривалий час земельна ділянка орендарем не використовувалась, однак на даний час Гостомельською селищною радою та ПП «Лакі» вчиняються дії для подальшої зміни цільового призначення спірної земельної ділянки (надано дозвіл на розробку детального плану забудови даної території багатоповерховими житловими будинками, а також надано дозвіл на вирубку 533 дерев лісових порід, що зростають на ній), що ставить під обґрунтований сумнів дійсний намір використання земельної ділянки за рекреаціно-оздоровчим призначенням.

Таким чином, рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-XXIV «Про передачу до земель запасу земельної ділянки Першотравневого лісництва Київської ЛНДС», яким виведено земельну ділянку площею 1,2 га Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» квартал 150, виділ 15 із Державного лісового фонду та передано її до земель запасу селищної ради, та рішення Гостомельської селищної ради від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду ПП «Лакі» в сел. Гостомель» прийнято з порушенням вимог Земельного кодексу України і підлягає визнанню недійсними на підставі ст. ст. 21, 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У звязку з визнання судом недійсним вищенаведеного рішення Гостомельської селищної ради від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду ПП «Лакі» в сел. Гостомель», спростовано правові підстави для передачі відповідачем1 відповідачу2 земельної ділянки в оренду, тому укладений на підставі незаконного рішення Договір оренди земельної ділянки площею 1,2 га з кадастровим номером :01:096:0367, укладений 01.10.2004 року між Гостомельською селищною радою та приватним підприємством «Лакі», який зареєстровано у Ірпінському міському відділі земельних ресурсів за № 99 (з усіма змінами), підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд з іншим, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та визнання недійсним правочину.

За наслідками розгляду спору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-XXIV «Про передачу до земель запасу земельної ділянки Першотравневого лісництва Київської ЛНДС» та рішення Гостомельської селищної ради від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду ПП «Лакі» в сел. Гостомель», визнання недійсним укладеного 01.10.2004 року на їх підставі Договору оренди земельної ділянки площею 1,2 га з кадастровим номером :01:096:0367, та як наслідок витребування такої земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідача2

Також, відповідач1 у відзиві посилався на пропуск прокурором строків позовної давності для звернення з наведеними у позові вимогами. Аналогічне клопотання про застосування строків позовної давності було заявлено і відповідачем2.

Щодо заявлених відповідачами клопотань про застосування строків позовної даності, суд зазначає, що про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2017 році за результатами системного аналізу інформацій різних органів державної влади, установ та організацій під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0001017 від 19.04.2017 року, зокрема, в ході опрацювання інформації Держлісагентства України від 21.02.2017 року, ВО «Укрдержліспроект» від 20.04.2017 року № 34, а також опрацювання інформації витребуваної в квітні 2017 року з Гостомельської селищної ради та встановлено факт порушень вимог земельного та лісового законодавства.

Крім того, зі змісту самих лише оскаржуваних рішень Гостомельської селищної ради не можливо встановити порушення вимог законодавства. Прокуратура зазначає, що спірна земельна ділянка не огороджена, не забудовувалась та вкрита багаторічними лісовими насадженнями, тому лише шляхом аналізу документів та інформації, отриманої прокуратурою області відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від органів влади, установ та організацій, які стали підставою для прийняття цих рішень, встановлено факт допущення порушень вимог земельного законодавства.

Аналогічна правова позиція також відображена Верховним Судом України у постанові від 20.08.2013 у справі № 3-18гс13 та постанові від 02.08.2008 у справі № 3-3376к08.

Зважаючи на викладене, прокуратурою також завлено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Суд вважає безпідставними і недоведеними твердження відповідачів, що Кабінету Міністрів України було та могло бути відомо про можливе порушення їх прав. Зокрема, враховуючи, що земельна ділянка протиправно була вилучена з користування Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» і надана в користування відповідачу2 неуповноваженим органом відповідачем1, відсутні підстави стверджувати про обізнаність позивачів про відповідні порушення інтересів держави. Обізнаність окремих осіб, які діяли від імені наведених органів, які приховали відповідні факти, свідчить про порушення в їх діяльності і не обґрунтовує обізнаності самих державних органів.

Щодо посилань відповідачів на правовий висновок постанови Верховного суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-68цс15, що строк позовної давності для позовів прокуратури починає перебіг від дня, коли держава в особі її органів довідалася або могла довідатись про порушення права, суд зазначає, що відповідні правила застосовуються в разі, коли відповідний орган повідомляє прокуратуру про порушення та необхідність захисту права. Однак, в даній справі позов подано прокурором з метою захисту порушених прав та інтересів держави щодо незаконного вилучення відповідачем1 земельної ділянки державної власності та її подальшої незаконної передачі відповідачу2, про що прокуратура дізналась в ході розгляду кримінальної справи.

Як визначено ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

З огляду на наведену норму, прокурор в залежності від обставин спору може мати статус позивача і враховуючи, що підстави для подання позову виявлені саме прокуратурою, строк позовної давності для відповідних позовних вимог має обраховуватись з врахуванням можливості прокуратури бути обізнаною з наявністю спірних рішень в момент їх прийняття, що відповідачами не обґрунтовано.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

З урахуванням приписів частини другої статті 1 ЦК України правила позовної давності, передбачені цим Кодексом, не застосовуються (якщо інше не встановлено законом) до правовідносин, які виникають у зв'язку із застосуванням державними органами щодо підприємств, установ, організацій та громадян-суб'єктів підприємницької діяльності встановленої законодавством відповідальності за вчинення протиправних дій, у тому числі за порушення правил здійснення підприємницької діяльності (зокрема, й вимог конкурентного законодавства).

Крім того, якщо відносини, які виникають між юридичними або фізичними особами з одного боку і державними та іншими органами - з іншого, мають цивільно-правовий або господарсько-правовий характер, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодуванням матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо), то у вирішенні відповідних спорів також застосовується позовна давність - загальна або спеціальна, у залежності від змісту позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що з огляду на викладені у позові обставини прокурор виступає не як сторона у спірних земельних правовідносинах (в тому числі представляючи інтереси держави) і не на рівних засадах з іншими учасниками, натомість позов поданий у звязку з необхідністю відновлення законності в тому числі через протиправні дії посадових осіб відповідних державних органів, з урахуванням приписів частини другої статті 1 ЦК України правила позовної давності, передбачені цим Кодексом, не застосовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати прокуратури на сплату судового збору в сумі 14862 грн. підлягають відшкодуванню відповідачами в повному обсязі пропорційно задоволеним позовним вимогам щодо кожного, а саме, з вимоги немайнового характеру про визнання недійсним рішення про вилучення земельної ділянки, відшкодування судового збору в сумі 1600 грн. покладається на відповідача1, з вимог немайнового характеру про визнання недійсними рішення про надання землі відповідачу2 та визнання недійсним договору оренди, відшкодування судових витрат покладається на відповідачів в рівних частках, тобто по 1600 грн. з кожного, з майнової вимоги про витребування земельної ділянки, витрати на сплату судового збору в сумі 10062 грн. покладаються на відповідача2. Таким чином, з відповідача1 підлягають відшкодуванню витрати на сплату судового збору в сумі 3200 грн., з відповідача2 11662 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-XXIV «Про передачу до земель запасу земельної ділянки Першотравневого лісництва Київської ЛНДС», яким виведено земельну ділянку площею 1,2 га Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» квартал 150, виділ 15 із Державного лісового фонду та передано її до земель запасу селищної ради.

3. Визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 23.09.2004 року № 613-32-ІУ «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду ПП «Лакі» в сел. Гостомель».

4. Визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки площею 1,2 га з кадастровим номером :01:096:0367, укладений 01.10.2004 року між Гостомельською селищною радою та приватним підприємством «Лакі», який зареєстровано у Ірпінському міському відділі земельних ресурсів за № 99 (з усіма змінами).

5. Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України (01088, м. Київ, вул Грушевського, 12/2) з чужого незаконного володіння Приватного підприємства «Лакі» (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 55, код 30226482) земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 1,2 га з кадастровим номером :01:096:0367, що розташована за адресою: сел. Гостомель, вул. Свято-Покровська, 1-б.

6. Стягнути з Гостомельської селищної ради (08290, Київська обл., м. Ірпінь, сел. Гостомель, вул Свято-Покровська, 125, код 04360617) на користь Прокуратури Київської області (м. Київ, б-р Лесі Українки, 27/2, код 02909996 на р/р 5641, банк отримувача Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172) 3200 грн. витрат по сплаті судового збору.

7. Стягнути з Приватного підприємства «Лакі» (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 55, код 30226482) на користь Прокуратури Київської області (м. Київ, б-рЛесі Українки, 27/2, код 02909996 на р/р 5641, банк отримувача Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172) 11662 грн. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 22.09.2017 р.