ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. Справа № 914/920/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом Товариства з додатковою відповідальністю УКР-МІДЬ

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство УКРКАБЕЛЬ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю УКР ІНВЕСТ ТОРГ

про розірвання договору купівлі-продажу від 22.03.2017р., договору поруки № 1/22 від 22.03.2017р., витребування майна, одержаного за договором

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство УКРКАБЕЛЬ

до Товариства з додатковою відповідальністю УКР-МІДЬ

про визнання права власності на обладнання

за участю представників учасників процесу:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1, предст. за дов. від 08.09.2017;

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява за первісним позовом Товариства з додатковою відповідальністю УКР-МІДЬ (позивач за первісним позовом) до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство УКРКАБЕЛЬ (відповідач-1 за первісним позовом), 2. Товариства з обмеженою відповідальністю УКР ІНВЕСТ ТОРГ (відповідач-2 за первісним позовом) про розірвання договору купівлі-продажу від 22.03.2017р., договору поруки № 1/22 від 22.03.2017р., витребування майна, одержаного за договором та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство УКРКАБЕЛЬ (позивач за зустрічним позовом) до Товариства з додатковою відповідальністю УКР-МІДЬ (відповідач за зустрічним позовом) про визнання права власності на обладнання.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.07.2017 прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду на 14.08.2017 року.

У звязку з неявкою в судове засідання представників сторін, розгляд справи було відкладено на 11.09.2017.

Разом з тим, 11.09.2017 на адресу суду від Товариства з додатковою відповідальністю Укр-Мідь надійшли платіжні доручення про сплату обладнання, яке є предметом спору договору купівлі-продажу від 22.03.2017. Зазначені документи залучені до матеріалів справи.

В судове засідання зявився представник позивача за первісним позовом, який в судовому засіданні озвучив позовні вимоги з посиланням на докази, доданих до позовної заяви, проти зустрічного позову заперечив.

14.08.2017 та 11.09.2017 в судове засідання представники відповідачів за первісним позовом не зявились, хоча про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином та завчасно, додаткових обґрунтувань зустрічних позовних вимог та заперечень щодо первісного позову до суду не надіслали.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, зважаючи на строки, встановлені ст. 69 ГПК України щодо термінів розгляду справи, в судовому засіданні 11.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

встановив:

22 березня 2017 року між ТзДВ «Укр-Мідь» (продавець) та ТОВ «Торговий Дім «Укркабель» (27.03.2017 року змінено найменування на ТОВ «Виробниче Підприємство «Укркабель») (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити обладнання, вид, кількість та вартість якого вказується у Специфікаціях до цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що поставка обладнання Покупцю здійснюється Продавцем в строк до 22 березня 2017 року.

На виконання умов Договору, 22 березня 2017 року між ТзДВ «Укр-Мідь» та ТОВ «Торговий Дім «Укркабель» було підписано Акт прийому-передачі, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв обладнання на загальну суму 2 569 565,00 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору загальна вартість обладнання, що продається за цим Договором вказується у Специфікації, яка є невідємною частиною цього Договору. Оплата за Договором згідно п.3.2. здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 30-ти (тридцяти) банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі обладнання.

З метою забезпечення виконання зобовязань за цим Договором, 22.03.2017 року між ТзДВ «Укр-Мідь», ТОВ «Торговий Дім «Укркабель» та ТОВ «Укр Інвест Торг» було укладено Договір поруки №1/22 відповідно до умов якого, ТОВ «Укр Інвест Торг» (Поручитель) зобов'язується перед Кредитором (ТзДВ «Укр-Мідь») у повному обсязі відповідати за виконання боржником (ТОВ «Торговий Дім «Укркабель») зобов'язань, що існують або виникнуть в майбутньому на підставі укладеного між Кредитором та Боржником договору купівлі-продажу.

Разом з тим, як зазначив далі позивач за первісним позовом, у звязку з тим, що в підприємства виникла потреба в достроковому виконанні грошових зобовязань, а саме - до 21.04.2017 року, він звернувся до відповідача-1 з листом, в якому просив переглянути умови викладені у п.3.2. Договору купівлі-продажу, та зменшити строк оплати з 30 банківських днів, до 21.04.2017, а у разі незгоди даними умовами розірвати договір за взаємною згодою.

В свою чергу, відповідач-1 не погодився з вищезазначеними умовами, про що направив лист-відповідь від 10.04.2017 № 10/04-2.

Вищезазначені обставини, на думку позивача за первісним позовом, є підставою для розірвання договору купівлі-продажу від 22.03.2017 та, як наслідок, договору поруки від 22.03.2017, а також повернення майна переданого на підставі акту приймання-передачі від 22.03.2017, оскільки позивач ТОВ «Укр-Мідь» фактично позбавлений отримати те, на, що він розраховував при укладенні договору (грошових коштів).

Відповідач-1 за первісним позовом проти позовної заяви заперечив та зазначив, що сторони при укладанні договору купівлі-продажу погодили всі істотні умови та ними були вчинені дії щодо його виконання, а відтак законодавчо визначених підстав для розірвання договору купівлі-продажу, поруки та повернення майна, немає.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статі 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення договору є загальною підставою, яка може бути встановлена лише шляхом оцінки "істотності" у порушенні договору. У разі існування загальної підстави у вигляді "істотності порушення договору" суб'єктом оцінки, відповідно до положень ч. 2 коментованої статті, має бути лише суд.

Як на підставу заявлених позовних вимог, позивач вказує саме на істотне порушення умов договору, у звязку з недосягненням між сторонами згоди щодо зміни строку оплати товару.

Проаналізувавши спірний договір купівлі-продажу, суд дійшов висновку, що сторонами погоджено всі істотні умови для подальшого його виконання, а також вчинено дії з передачі у власність покупцю товару (обладнання).

Разом з тим, бажаючи встановити інший строк оплати товару, позивач звернувся до відповідача з листом про зміну умов договору.

Згідно ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Тобто, незгода відповідача-1 з новими запропонованими умовами, які просив внести позивач, не є істотним порушенням раніше укладеного та погодженого договору купівлі-продажу, а лише свідчить про недосягнення змін до вже існуючого договору від 22.03.2017, шляхом укладення Додаткової угоди

Разом з тим, недосягнення згоди нових умов має, як наслідок, звернення заінтересованої особи до суду про спонукання (зобовязання) укласти договір чи додаткову угоду в запропонованій ним редакції.

З урахуванням викладеного, оскільки спірний договір купівлі-продажу від 22.03.2017 містить всі погоджені сторонами істотні умови, а заявлена позивачем підстава не є тією обставиною, яка свідчить про істотне порушення договору з боку відповідача-1, суд відмовляє в позовній вимозі Товариства з додатковою відповідальністю Укр-Мідь про розірвання договору купівлі-продажу від 22.03.2017р. з підстав необґрунтованості.

Разом з тим, оскільки позивач за первісним позовом визначає позовні вимоги про розірвання договору поруки № 1/22 від 22.03.2017р. та витребування майна, одержаного за договором купівлі-продажу як похідні, заявленої вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, останні також не підлягають задоволенню.

Що стосується зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Укркабель до Товариства з додатковою відповідальністю Укр-Мідь про визнання права власності на обладнання, суд зазначає наступне:

Посилаючись на підставу заявленого зустрічного позову, ТОВ «Виробниче підприємство «Укркабель» вказує, що оскільки ТДВ Укр-Мідь не згодний з умовами договору купівлі-продажу та просить його розірвати, а майно повернути, право власності позивача на отримане майно є таким, що не визнається відповідачем за зустрічним позовом.

У відповідності до положень ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Зважаючи на те, що відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, при застосуванні цієї норми необхідно встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення порушеного права. При цьому, позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Згідно п. 2.5 укладеного договору купівлі-продажу від 22.03.2017, який є чинним та дійсним, право власності на обладнання переходить до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі, тобто 22.03.2017.

Крім того, на виконання умов договору та Специфікації № 1, позивач за первісним позовом сплатив всю вартість зазначеного обладнання , а відтак з урахуванням вищевикладених обставин до нього перейшло право власності на спірне майно.

При цьому, заявлення позивачем у первісному позові вимоги про повернення майна є лише похідною вимогою від розірвання договору купівлі-продажу, та не свідчить про те, що ТОВ «Укр-Мідь» не визнає самого факту права власності за ТОВ «Виробниче підприємство «Укркабель» або оспорює його.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що його право оспорюється або не визнається іншою особою, або те, що він втратив документ, який засвідчує його право власності, у звязку з чим вимога Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Укркабель до Товариства з додатковою відповідальністю Укр-Мідь про визнання права власності на обладнання задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом за первісним та за зустрічним позовами на позивачів.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити в задоволенні первісних позовних вимог.

2. Відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Дата підписання повного тексту рішення 26.09.2017

Суддя О.В. Щоткін