ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р.Справа № 916/1593/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився.

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №94 від 12.04.2017р.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Серкис до публічного акціонерного товариства „Марфін Банк про визнання поруки такою, що припинилася,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Серкис (далі по тексту ТОВ „Серкис) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" (далі по тексту ПАТ "Марфін Банк") про визнання поруки, встановленої договором поруки №666-СК від 28.03.2008р., такою, що припинилась. Позовні вимоги обґрунтовані фактом припинення основного зобовязання, а саме кредитного договору №257/К від 28.03.2008р., у звязку з ліквідацією позичальника на підставі судового рішення.

У відзиві на позовну заяву ПАТ Марфін Банк просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими. Відповідач стверджує, що вимоги банку до позивача були визнанні ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2013р. по справі №28/160-б про банкрутство ТОВ „Серкис. При цьому, відповідач наголошує, що такі вимоги були визнані судом до моменту ліквідації позичальника за кредитним договором №257/К від 28.03.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

28.03.2008р. між відкритим акціонерним товариством „Морський транспортний банк та товариством з обмеженою відповідальністю „Євротрейд ЛТД (Позичальник) було укладено кредитний договір №257/К, відповідно до п. 1.1 якого Банк зобовязується надати Позичальнику на придбання нерухомості та поповнення обігових коштів кредит на суму 6 000 000,00 доларів США з 28.03.2008р. і терміном погашення по 27.03.2009р. включно, з урахуванням умов п. п. 3.2.3.1, 3.2.3.2, 3.2.3.3 даного договору із сплатою 12% річних за фактичний період користування кредитними коштами від фактичної суми заборгованості за кредитом, а Позичальник зобовязується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені у цьому договорі, повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісію, пеню, штрафи, та інші платежі, які передбачені умовами цього договору. Кредит видається з можливістю конвертації у національну валюту.

В забезпечення своєчасного виконання товариством з обмеженою відповідальністю „Євротрейд ЛТД договірних зобов'язань по кредитному договору, 28.03.2008р. між відкритим акціонерним товариством „Морський транспортний банк (Кредитор) та ТОВ „Серкис (Поручитель) було укладено договір поруки №666-СК, відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.4 якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобовязань, прийнятих останнім за кредитним договором №257/К від 28.03.2008р.. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

24.12.2008р. між відкритим акціонерним товариством „Морський транспортний банк та товариством з обмеженою відповідальністю „Євротрейд ЛТД було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №257/К від 28.03.2008р., якою, зокрема, було змінено розмір кредиту до 8 260 000,00 доларів США та встановлено строк його повернення до 26.03.2018р. У звязку з укладенням додаткової угоди №1 від 24.12.2008р. до кредитного договору №257/К від 28.03.2008р., між сторонами по справі 24.12.2008р. було внесено відповідні зміни до договору поруки №666-СК від 28.03.2008р. шляхом укладення додаткової угоди №1.

У звязку зі зміною найменування банку з відкритого акціонерного товариства „Морський транспортний банк на публічне акціонерне товариство Марфін банк до кредитного договору №257/К від 28.03.2008р., укладеного між банком та товариством з обмеженою відповідальністю „Євротрейд ЛТД, та договору поруки №666-СК від 28.03.2008р., укладеного між банком та ТОВ „Серкис, були внесені відповідні зміни.

В подальшому між ПАТ Марфін банк та товариством з обмеженою відповідальністю „Євротрейд ЛТД шляхом підписання додаткових угод неодноразово вносилися зміни до кредитного договору №257/К від 28.03.2008р. та договору поруки №666-СК від 28.03.2008р.

21.09.2012р. між ПАТ Марфін банк (Кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю „Євротрейд ЛТД (Первісний боржник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг (Новий боржник) було укладено додаткову угоду №6 (договір про переведення боргу) до кредитного договору №257/К від 28.03.2008р., положеннями п. п. 1.2, 1.3 якого встановлено, що в порядку та на умовах, визначеним цим договором про переведення боргу за кредитним договором Первісний боржник за згодою Кредитора переводить свої боргові зобовязання за кредитним договором на Нового боржника, а Новий боржник замінює Первісного боржника у зобовязанні, що виникає із зазначеного вище кредитного договору і приймає на себе обовязки Первісного боржника за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до п. 1.2 цього договору Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобовязання) у розмірі 3 643 901,29 доларів США, а Новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобовязання.

21.09.2012р. між ПАТ Марфін банк та товариством з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг було укладено додаткову угоду №7 до кредитного договору №257/К від 28.03.2008р., якою, зокрема, встановлений кінцевий строк погашення кредиту до 20.07.2023р..

21.09.2012р. між ПАТ Марфін банк та ТОВ „Серкис було укладено додаткову угоду №4 до договору поруки №257/К від 28.03.2008р., відповідно до положень якої Поручителем було надано згоду на заміну Боржника за кредитним договором: з товариства з обмеженою відповідальністю „Євротрейд ЛТД на товариство з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг. При цьому, додатковою угодою до договору поруки було встановлено, що Поручитель зобовязується відповідати за виконання зобовязань товариством з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг на суму 98 530 300,00 грн. з терміном погашення до 20.07.2023р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2010р. порушено провадження по справі №28/160-б про банкрутство ТОВ „Серкис. Ухвалою від 06.08.2013р. по справі №28/160-б господарським судом міста Києва було визнано ПАТ Марфін банк кредитором ТОВ „Серкис на суму 29 672 288,20 грн., з яких 3 425 433,55 грн. перша черга, 26 246 854,65 грн. четверта черга.

Господарський суд зазначає, що вимоги банку на суму 3 425 433,55 грн. у межах справи про банкрутство позивача були включені до першої черги на підставі іпотечного договору №2060 від 24.12.2008р., укладеного між сторонами по справі з метою забезпечення виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором №257/К від 28.03.2008р.; вимоги на суму 26 246 854,65 грн. були включені до четвертої черги на підставі укладеного між сторонами по справі договору поруки №257/К від 28.03.2008р.

Ухвалою від 21.08.2014р. по справі №911/4076/13 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Євробудтрейд про визнання товариства з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг банкрутом господарським судом Київської області було визнано грошові вимоги ПАТ Марфін банк до боржника, які виникли на підставі кредитного договору №257/К від 28.03.2008р., у загальному розмірі 34 565 982,53 грн., з яких 1218,00 грн. були включені до першої черги вимог кредиторів, 28 558 017,73 грн. до четвертої черги та 6 006 746,80 грн. до шостої черги.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.09.2014р. по справі №911/4076/13, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2014р. по справі №911/4076/13, було ліквідовано товариство з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг. Проте, постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014р. по справі №911/4076/13 ухвала господарського суду Київської області від 25.09.2014р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2014р. були скасовані, справа №911/4076/13 направлена на розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою від 04.03.2015р. по справі №911/4076/13, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 27.08.2015р., господарським судом Київської області було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс товариства з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг, ліквідовано товариство з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг, провадження у справі №911/4076/13 припинено.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ПАТ Марфін банк про визнання договору поруки таким, що припинився, ТОВ „Серкис наголошувало, що у звязку із ліквідацією боржника товариства з обмеженою відповідальністю „Є-інжинірінг, зобовязання за кредитним договором №257/К від 28.03.2008р. припинились, у звязку з чим, похідне зобовязання, встановлене договором поруки №666-СК від 28.03.2008р., є таким, що припинилось з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до абзацу другого п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про судове рішення від 23 березня 2012 року N 6 з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи наведені положення Пленуму Вищого господарського суду України „Про судове рішення від 23 березня 2012 року N 6, та правове обґрунтування позовних вимог приписами ч. 1 ст. 559 ЦК України, суд вважає за необхідне встановити наявність або відсутність підстав для визнання поруки, встановленої договором поруки №666-СК від 28.03.2008р., укладеним між сторонами по справі, такою, що припинилась.

В силу приписів ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 199 ГК України передбачено, що до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В силу приписів ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 ГК України господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі ліквідації суб'єкта господарювання, якщо не допускається правонаступництво за цим зобов'язанням. Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Вищевикладені приписи чинного законодавства встановлюють підстави припинення зобовязань, в тому числі і за договором поруки, до яких, зокрема, належить припинення основного зобовязання, у звязку з ліквідацією юридичної особи-боржника за основним зобовязанням, з приводу чого суд зазначає наступне.

Приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду кредиторських вимог ПАТ Марфін банк у межах справи №28/160-б про банкрутство ТОВ „Серкис, господарським судом міста Києва було встановлено, що банк вимагав від товариства з обмеженою відповідальністю „Євробудтрейд (Первісний боржник за кредитним договором №257/К від 28.03.2008р.) усунення порушень за кредитним договором та повідомив ТОВ „Серкис про порушення зобовязання, забезпеченого договором іпотеки та договором поруки, що підтверджується письмовими вимогами та повідомленнями. Проте, оскільки заборгованість за кредитним договором №257/К від 28.03.2008р. погашена не була, банк заявив кредиторські вимоги до ТОВ „Серкис, як солідарного боржника.

Положеннями 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є обовязковість судового рішення.

Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Приписами ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Наведені вище приписи чинного законодавства, а також фактичні обставини справи дозволяють господарському суду дійти висновку, що ПАТ Марфін банк з дотриманням умов договору поруки №666-СК, якими встановлено солідарний обовязок боржника та поручителя за невиконання або неналежне виконання основного зобовязання, а також приписів чинного законодавства, у межах справи про банкрутство ТОВ „Серкис було заявлено вимоги до останнього як до солідарного боржника, який, в силу приписів ст. 543 ЦК України, залишається зобовязаним перед ПАТ Марфін банк доти, доки його обовязок не буде виконаний у повному обсязі незалежно від можливості або неможливості виконання таких зобовязань основним боржником.

Правова позиція суду з цього питання узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі №201/6641/15-ц від 29.03.2017р., у відповідності до яких положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобовязання не може застосовуватись до правовідносин, у яких обовязок поручителя щодо виконання зобовязання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобовязання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобовязанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника.

Приписами ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Суд зауважує, що реалізація кредитором свого права на стягнення заборгованості із поручителя у судовому порядку може відбуватися і шляхом визнання кредиторських вимог у межах справи про банкрутство поручителя, що, в свою чергу, має наслідком виникнення обовязку поручителя щодо виконання зобовязання за основним договором не лише з договору поруки, а на підставі судового рішення, в даному випадку ухвали господарського суду про визнання ПАТ "Марфін Банк" кредитором у межах справи про банкрутство ТОВ „Серкис.

Підсумовуючи вище викладене, господарський суд доходить висновку, що ліквідація позичальника за кредитним договором №257/К від 28.03.2008р., зобовязання за яким були забезпечені договором поруки №666-СК від 28.03.2008р., укладеним між сторонами по справі, не має наслідком припинення поруки, оскільки ПАТ Марфін банк в установленому договором та чинним законодавством порядку було заявлено у межах справи про банкрутство вимоги до ТОВ „Серкис як солідарного боржника, які були визнані судом, а, отже, повинні бути виконані. Викладене має наслідком необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ „Серкис до ПАТ "Марфін Банк" про визнання поруки, встановленої договором поруки №666-СК від 28.03.2008р., такою, що припинилась.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищезазначене, позов товариства з обмеженою відповідальністю „Серкис до публічного акціонерного товариства „Марфін Банк про визнання поруки, встановленої договором поруки №666-СК від 28.03.2008р., такою, що припинилась, відповідно до ст. ст. 509, 526, 530, 533, 541, 543, 554, 559, 609, 610, 612 Цивільного кодексу України, ст. 199, 202, 205 Господарського кодексу України, задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судом покладаються на позивача у звязку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 32, 33,35, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 25 вересня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна