РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017Справа № 910/10890/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Житлокомунсервіс"

про стягнення 191 677,43 грн.

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Палій Ю.В. (представник за довіреністю №17072002 від 20.07.2017р.);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Житлокомунсервіс" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором № 8262084 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2005р. в розмірі 191 677,43 грн., з яких 130 197,25 грн. сума основного боргу, 53 403,97 грн. інфляційних втрат та 8 076,21 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині здійснення своєчасної оплати за поставлену теплову енергію, у зв'язку з чим у відповідача за період з 01.10.2014р. по 01.12.2015р. виникла заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 130 197,25 грн., за наявності якої позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судові засідання забезпечив частково, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 08.08.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017р. розгляд справи відкладено до 12.09.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2017р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

В судовому засіданні 12.09.2017р. оголошено перерву до 19.09.2017р.

В судове засідання 19.09.2017р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 19.09.2017р. судом розглянуто наявне в матеріалах справи клопотання відповідача про припинення провадження у даній справі та залишено його без задоволення з огляду на наступне.

Клопотання відповідача мотивоване тим, що в провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 5011-46/19084-2012 про банкрутство відповідача, а відтак вимоги позивача, на думку відповідача, підлягають розгляду у межах справи про банкрутство.

З огляду на те, що у справі розглядаються поточні вимоги кредитора, дія мораторію на задоволення яких у відповідності до ст.19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не поширюється, підстави для припинення провадження у справі відсутні.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 19 вересня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2005р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено Договір № 8262084 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язувався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язувався отримати її та оплатити відповідно до умов викладених в цьому договорі.

Згідно з пп. 2.2.1. Договору постачальник зобов'язався безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах, згідно з Додатком 1 до Договору.

Між позивачем та відповідачем укладено додатки до Договору, якими визначено обсяги постачання теплової енергії, тарифи та порядок розрахунків за теплову енергію, схему абонентської теплотраси, що знаходиться на балансі абонента, акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін, умови припинення подачі теплової енергії, тощо.

Згідно з п. 9 Додатку №2 до Договору споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Як вбачається з п. 10 Додатку №2 до Договору, споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника, згідно з його розрахунком.

Відповідно до п. 11 Додатку №2 до Договору при відсутності у споживача приладів обліку по результатах проведених нарахувань за поточний рік в І кварталі наступного за звітним року постачальник та споживач проводять звірку розрахунків. У випадку наявності "різниці", сторони проводять відповідні перерахунки.

Свої зобов'язання за Договором позивач виконав належним чином, що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) за період з 01.09.2014р. по 01.12.2015р., що містяться в матеріалах справи. Вказаними доказами підтверджується факт постачання позивачем відповідачу протягом вказаного періоду теплової енергії.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що у відповідача за період з 01.10.2014р. по 01.12.2015р. виникла заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 130 197,25 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про електроенегетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору у період з 01.10.2014р. по 01.12.2015р. поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 130 197,25 грн. Обсяги, вартість поставленої теплової енергії за вказаний період підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями облікових карток (табуляграм) за вказаний вище період.

Проте, відповідач свої договірні зобов'язання щодо здійснення розрахунків з оплати за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії своєчасно та в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим за відповідачем рахується борг в розмірі 130 197,25 грн.

Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, доказів її погашення останнім не надано, контррозрахунок не наведено.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки, факт поставки позивачем у період з 01.10.2014р. по 01.12.2015р. відповідачу теплової енергії та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати електроенергії підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 130 197,25 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 53 403,97 грн. інфляційних втрат та 8 076,21 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Судом перевірено наведені у матеріалах справи розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що вони відповідають нормам цивільного законодавства та умовам Договору, позивач проводить нарахування інфляційних втрат з жовтня 2014 року по травень 2017 року, в тому числі включаючи від'ємні значення інфляційної складової суми боргу, їх розмір є арифметично вірним, розмір 3 % річних позивачем також розраховано вірно, у зв'язку з чим, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 53 403,97 грн. інфляційних втрат та 8 076,21 грн. 3% річних також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/10890/17 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 130 197,25 грн. суми основного боргу, 53 403,97 грн. інфляційних втрат та 8 076,21 грн. 3% річних.

Судовий збір в розмірі 2 875,16 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Житлокомунсервіс" (ідентифікаційний код 24725452, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, буд. 18) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (ідентифікаційний код 00131305, адреса: 01001, м. Київ, пл. І.Франка, буд. 5) 130 197,25 грн. (сто тридцять тисяч сто дев'яносто сім гривень 25 коп.) суми основного боргу, 53 403,97 грн. (п'ятдесят три тисячі чотириста три гривні 97 коп.) інфляційних втрат, 8 076,21 грн. (вісім тисяч сімдесят шість гривень 21 коп.) 3% річних та 2 875,16 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят п'ять гривень 16 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.09.2017р.

Суддя С.М. Морозов