ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 907/725/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Могил С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 21.02.17
у справі№907/725/16
господарського судуЗакарпатської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до1.Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Закарпатській області, 2.Концерну "Війскторгсервіс" в особі Львівської філії
прозвільнення від частини орендної плати та зобов'язання зарахувати її у рахунок майбутніх платежів
за участю представників від:
позивачаОСОБА_5 (дов. від 14.08.17),
відповідача-1Грицькової І.О. (дов. Від 27.12.16),
відповідача-2Гущи В. О. (дов .від 11.05.17)

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом, з урахуванням збільшення позовних вимог, про звільнення його від сплати орендної плати на загальну суму 334 789,27 грн. за договорами оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.03.15, а саме: за договором №17-15/05-08 на суму 60 908,17 грн., за договором №18-15/05-08 на суму 50 796,98 грн., за договором №19-15/05-08 на суму 107 278,83 грн., за договором №20-15/05-08 на суму 115 805,29 грн., та зобов'язати Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Закарпатській області та Концерн "Війскторгсервіс" в особі Львівської філії зарахувати вказану суму у рахунок майбутніх платежів за зазначеними договорами.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.12.16 у справі №907/725/16 (суддя Васильковський О.В.), позов задоволено частково. Зобов'язано відповідачів зарахувати вказані кошти у рахунок майбутніх платежів за договорами оренди від 02.03.15 №17-15/05-08, №18-15/05-08, №19-15/05-08, №20-15/05-08. У решті позову відмовлено. Судовий акт мотивований тим, що позивачем сплачувалася орендна плата за період з 02.03.15 по 27.12.15, протягом якого він не користувався орендованими приміщеннями з незалежних від його волі обставин, тому можливе задоволення вимог, шляхом зарахування вказаної суми у рахунок майбутніх платежів.

Стосовно звільнення від оренди на вказану суму, місцевий суд відмовив, оскільки позивач у якості способу захисту порушеного права обрав зарахування коштів у рахунок майбутніх платежів за відповідними договорами.

За результатом апеляційного перегляду, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Бонк Т.Б., судді Скрипчук О.С., Якімець Г.Г.) рішення місцевого суду скасовано у задоволеній частині. У позові відмовлено повністю. Свою позицію апеляційний суд мотивував недоведеністю належними доказами, що плата за оренду є сплаченою понад ту, яка має вноситися за умовами договорів оренди, а отже, застосування п.3.9. договорів не вбачається можливим, щодо коштів у розмірі 334 789,27 грн., оскільки такі не є надмірно сплаченими, а перераховані на виконання умов договорів.

Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, позивач просив касаційний суд її скасувати, а позов задовольнити повністю. Скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не надано жодної правової оцінки на явним у матеріалах справи доказам звернення позивача до відповідачів про звільнення його від орендної плати за весь час, протягом якого він не мав можливості використовувати об'єкти оренди. А тому висновок про відсутність фактів звернення позивача до відповідачів щодо звільнення від плати за оренду, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ст.762 ЦК України є необґрунтованим, оскільки обставини з цього приводу апеляційною інстанцією не досліджувалися.

Крім того, у постанові суду апеляційної інстанції, на думку скаржника, спотворені його пояснення стосовну чинення перешкод третьою особою щодо вільного користування об'єктом оренди. Так представником позивача у ході судового засідання надані пояснення стосовно вільного огляду позивачем об'єктів оренди на момент подання заяви про участь у конкурсі на право оренди, за наявності на момент огляду користування вказаними приміщеннями ФО-П ОСОБА_8 Проте, на момент підписання актів приймання-передачі об'єктів оренди у продовж оскаржуваного періоду номінальної оренди приміщень позивачем, фактичне користування ними здійснювалося ФО-П ОСОБА_8, що також преюдиційно встановлено підчас розгляду господарської справи №907/681/15. А тому висновок апеляційної інстанції про відсутність підстав для застосування положень ч.6 ст.672 ЦК України щодо звільнення орендаря від плати за період не можливості користуватися об'єктами оренди через обставини, за які він не відповідає, тому що позивачем не доведений причинно-наслідковий винний зв'язок між діями відповідачів та перешкодами щодо користуванням позивачем об'єктами оренди у зазначений оскаржуваний період, є помилковим.

Відповідач-1 надав відзив та заперечення, в яких просив постанову залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 02.03.15 між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Закарпатській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено ряд договорів оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, про передачу у строкове платне користування вбудованих нежитлових приміщень, що перебувають на балансі Львівської філії Концерну "Військторгсервіс"а саме:

- №17-15/05-08 (поз.13-3,13-4), приміщення площею 37,5 м2 будівлі літ. "А" (реєстровий номер 33689922.33.АААААЖ739), розміщене за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_1 прим.13, з метою розміщення офісів;

- №18-15/05-08 (поз.1-3) приміщення магазину №41 літ. "А" площею 68,1 м2 (реєстровий номер 33689922.33.АААААЖ734), розміщене за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_2, , з метою розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи;

- №19-15/05-08 (поз.1-6) приміщення магазину №1 літ. "А" площею 151,4 м2 (реєстровий номер 33689922.33.АААААЖ732), розміщене за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_2, з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу непродовольчих товарів;

- №20-15/05-08, (поз.1-16) приміщення магазину №9 літ. "А" площею 399,6 м2 (реєстровий номер 33689922.33.АААААЖ733), розміщене за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_2, з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Розділом 3 договорів визначено розмір орендної плати та порядок її сплати. Зокрема, визначено, що плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою від 04.10.95 КМУ №786, і становить без ПДВ за базовий місяць за договором №17-15/05-08 - 3 975,64 грн., за договором №18-15/05-08 - 3 112,76 грн., за договором №19-15/05-08 - 6 573,89 грн. і за договором №20-15/05-08 - 7 096,38 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15-го числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених КМУ і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

На виконання умов укладених договорів, позивачем та Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області 02.03.15 підписано акти приймання-передавання майна в оренду, за якими майно за вказаними договорами передане відповідачем-1 та отримане позивачем (орендарем) у задовільному стані.

За умовами п.2.1. договорів орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акту приймання-передавання майна.

За твердженням позивача, після підписання актів приймання-передачі орендованого майна згідно зазначених договорів оренди, ним виявлено, що передані в оренду приміщення без його дозволу зайняті фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8, що також преюдиційно встановлено рішенням господарського суду Закарпатської області від 31.07.15 року у справі №907/681/15, яке набрало законної сили відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 15.09.15. У даній справі встановлений факт незаконного зайняття ФО-П ОСОБА_8, переданих позивачеві приміщень за договорами оренди від 02.03.15, та задоволено позовні вимоги про зобов'язання ФО-П ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні ФО-П ОСОБА_4 нерухомим майном, шляхом їх звільнення. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_8 займав вказані приміщення у спірний період, незаконно користуючись ними, а відтак ним порушено право ФО-П ОСОБА_4 на користування вказаною нерухомістю, шляхом оренди.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи постанов Міського відділу ДВС Мукачівського МРУЮ, винесених у ході примусового виконання рішення господарського суду Закарпатської області у справі №907/681/15, об'єкт оренди за договором оренди від 02.03.15 №17-15/05-08 фактично був переданий позивачеві 10.12.15, а об'єкти оренди за договорами №18-15/05-08, №19-15/05-08, №20-15/05-08 -- 28.12.15.

З долучених до матеріалів справи розрахунків суми позовних вимог вбачається, що позивачем сплачувалася орендна плата за період з 02.03.15 по 27.12.15 на загальну суму 334 789,27 грн., у т.ч. за №17-15/05-08 у розмірі 60 908,17 грн. за період з 02.03.15 по 09.12.15, за №18-15/05-08 - 50 796,98 грн., за №19-15/05-08 - 107 278,83 грн., за №20-15/05-08 - 115 805,29 грн. за період з 02.03.15 по 27.12.15 згідно виставлених рахунків.

Позивач, враховуючи факт сплати орендної плати у період з 02.03.15 по 27.12.15 на загальну суму 334 789,27 грн., вважає, що має право у відповідності до приписів ст.762 ЦК України на звільнення від сплати орендної плати за час, протягом якого майно не могло бути використаним через обставини, за які він не відповідає, та на зарахування цієї надміру сплаченої орендної плати у рахунок майбутніх платежів за договорами оренди, що і стало предметом розгляду вказаної справи.

Задовольняючи позовні вимогу у частині зарахування вже сплачених коштів по оренді у рахунок майбутніх платежів і відмовляючи у вимогах про звільненні від орендної плати на вказану суму, місцевий суд зазначив, що позивач у спірний період сплачував орендну плату, виконуючи свій обов'язок згідно договорів оренди (п.5.3.), проте доступу до орендованих приміщень не мав за обставин від нього незалежних. А тому, зважаючи на вимоги ч.6 ст.762 ЦК України наймач має право бути звільненим від орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Проте, зважаючи на вимогу позову про зарахування раніше сплаченої суми у рахунок майбутніх платежів, вимога про звільнення від оплати оренди на вказану суму не підлягає задоволенню.

Частково скасовуючи рішення місцевого суду щодо задоволення вимог про зарахування раніше сплачених коштів за оренду у рахунок майбутніх платежів, суд апеляційної інстанції вказав наступне. Оскаржувана сума коштів - є коштами на сплату оренди, за розміром погодженим сторонами правовідносин. А тому цей розмір коштів не є надмірно сплаченим, а погодженим, через що застосування положень п.3.9 договорів не вбачається можливим. Зважаючи на вказане, вимога про зарахування коштів по оренді у наступних періодах є безпідставною.

До того ж позивачем не доведено належними доказами, що порушення його прав з приводу неможливості реалізації вільного користування об'єктом оренди за вказаний спірний період сталося з вини саме відповідачів. У зв'язку із чим вимога про звільнення від оплати оренди на вказану суму є необґрунтованою і суперечить вимогам договору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки місцевого суду передчасними, а другої інстанції вірними, зважаючи на наступне.

У силу вимог ч.6 ст.762 ЦК України орендар звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, за наявності та доведеності підстав, передбачених ч.6 ст.762 ЦК України (неможливість використання орендованого майна через обставини, за які орендар не відповідає), орендар може реалізувати своє право на звільнення від сплати орендної плати.

Окрім того, у силу ст.766 ЦК України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Частиною 2 ст.28 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар може вимагати усунення перешкод у користуванні орендованим майном.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У даному випадку можливі способи захисту права орендаря, що передбачені вказаними статтями Цивільного кодексу, є вичерпними.

Зі справи вбачається, що за захистом свого права користування орендованим майном у передбачений чинним законодавством спосіб позивач до суду не звертався, не дивлячись на те, що з моменту укладення договору з 02.03.15 по 27.12.15 минуло достатньо часу. Факт передачі у користування позивачу об'єктів оренди підтверджений підписаними обома сторонами відповідними актами приймання-передачі. Повернення відповідачу вказаного майна відповідним актом не оформлювалося. Він оплачував рахунки, які виставлялися відповідачами.

До того ж, застосування п.3.9. договору у контексті спірних правовідносин є також неможливим, оскільки вказаний пункт передбачає залік у майбутніх періодах надмірно сплаченої суми орендної плати, а оскаржувана сума позову не є надмірною у розумінні вимог договору, а є погодженою. Рішення ж місцевого суду про часткове задоволення позову, шляхом зарахування вже сплачених коштів по оренді у рахунок майбутніх платежів, зважаючи на положення п.3.9. договору, є помилковим, а висновки апеляційної інстанції - вірні.

Отже, обрані позивачем способи захисту порушеного права (звільнення від вже оплаченої орендної плати та зарахування її у рахунок майбутніх періодів) є необґрунтованими, вони не передбачені для орендаря ані нормами цивільного законодавства, ані умовами договорів від 02.03.15.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду з відповідним позовом у межах іншого провадження для захисту порушеного права у визначений цивільним законодавством спосіб.

Колегія суддів вважає, що постанова апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки вона прийнята при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.17 у справі №907/725/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

С. К. Могил