РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2017Справа №910/12005/17

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

про стягнення 18 459,00грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Денисенко О.В. - представник за довіреністю № 062/15/1/03-28 від 04.01.17

від відповідача: не з'явились

У судовому засіданні 27.09.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" про стягнення 18 459,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.03.2006р. між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед" (надалі - відповідач) був укладений договір № 1397 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (надалі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався розподіляти теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та надавати послуги по обслуговуванню, а відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування. Однак, в порушення умов договору, відповідачем неналежно виконувались зобов'язання в частині сплати наданих послуг, в результаті чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 18 459,00 грн., з яких: 10 451,27 грн. - основна заборгованість, 1 209,89 грн. - інфляційні, 290,55 грн. - 3% річних, 6 507,29 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12005/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 06.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 суд продовжив строк вирішення спору на 15 днів та відклав розгляд справи на 27.09.2017.

У судове засідання, призначене на 27.09.2017, з'явився представник позивача, який подав письмову заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої зазначає, що станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за Договором № 1397 від 28.03.2006 зменшилась та наразі становить 9 624,71 грн. за період з вересня 2015 по серпень 2017 року. З огляду на зазначене, позивач просить суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 9 624,71 грн. - основного боргу, 459,24 грн. - 3 % річних та 1 945,98 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

У судовому засіданні суд заслухав представника позивача, який позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення підтримав та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача та за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (далі- Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед" (далі- Відповідач) було укладено договір №1397 від 28.03.2006 року про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів (з подальшою пролонгацією).

Відповідно до пункту 1.1. Договору № 1397 від 28.03.2006 року (надалі - договір) - Предметом цього Договору є надання послуг на теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої енергії у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування та утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: вул. Приозерна, 2 літ. А.

Згідно з п. 2.3.6. договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обcязі відшкодовувати (сплачувати) Дирекції по експлуатації нежилих будинків (філії КП "Київжитлоспецексплуатація") вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

КП "Київжитлоспецексплуатація", яке займається технічним обслуговуванням систем теплопостачання у будинку за адресою: м. Київ, вул. Приозерна, 2, уклало договір на постачання теплової енергії у гарячій воді з ПАТ "Київенерго", відповідно до умов якого позивач сплачує за постачання теплової енергії повністю за будинок, а сам ці кошти збирає з орендарів та власників, з якими, в свою чергу, він має договір про надання послуг по теплопостачанню.

Загальна сума вартості теплопостачання на будинок розподіляється між споживачами цього будинку (нежилого приміщення) пропорційно до площі, яку вони займають на підставі договорів оренди та договорів купівлі-продажу. Згідно з цими розрахунками кожному споживачу направляються щомісячно платіжні вимоги-доручення для сплати за теплову енергію та технічне обслуговування.

Як зазначає позивач з урахуванням поданої заяви про зменшення, станом на момент розгляду справи відповідач заборгував позивачу за період з вересня 2015 року по серпень 2017 року 9 624,71 грн. вартості теплової енергії, що вбачається із розрахунків фактичної вартості теплової енергії, які зроблено на підставі табуляграм ПАТ "Київенерго" відповідно до Розпорядження КМДА про встановлення тарифів на теплову енергію, та технічного обслуговування системи центрального опалення, яке нараховано згідно із калькуляціями від 24.02.2011 року, від 04.11.2015 на підставі п. 2.3.6 договору та п 3.5 додатку №2 до договору, додатку № 4 до договору.

З метою досудового врегулювання позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 155/1/03-6841, в якій Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" повідомило, що за відповідачем рахується заборгованість за спожиту теплову енергію та послуги по технічному обслуговуванню системи ЦО, запропонувало провести звірку розрахунків та здійснити погашення заборгованості.

Відповідач на зазначену вище претензію отримав, проте відповіді не надав та заборгованість не погасив.

Тому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо оплати наданих комунальних послуг (теплова енергія, технічне обслуговування системи ЦО) з вересня 2015 року по серпень 2017 року, в результаті чого позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача забогованість у розмірі 9 624,71 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав в період з вересня 2015 року по серпень 2017 року передбачені договором комунальні послуги (теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО), що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунками нарахувань за спожиту теплову енергію, актами прийому виконаного опалення та технічного обслуговування.

Крім того, у матеріалах справи також містяться копії Акту готовності до опалювального сезону № 62 від 01.09.2015, Акту на опломбування приладів обліку № 82 від 01.09.2015, копії нарядів про включення та відключення будинку № 2 по вул.. Приозерна до теплопостачання та копії облікових відомостей з показниками лічильників за весь опалювальний період з 2015 -2016 на підставі яких ПАТ «Київенерго» розраховує облікові картки (табуляграми).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.3.6. договору, споживач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків (структурного підрозділу підприємства) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

Проте, як встановлено судом, оплати наданих позивачем комунальних послуг в період з вересня 2015 року по серпень 2017 року відповідач не провів, доказів зворотного суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 9 624,71 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача, які полягають у відсутності в КП "Київжитлоспецексплуатація" правових підстав для стягнення заборгованості за договором № 1397 від 28.03.2017, який був розірваний рішення Господарського суду міста Києва № 910/6401/17 від 31.05.2017, суд зазначає наступне.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 6.2. договору сторони встановили, що договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення господарським судом; передбачених п. 4.3.1. договору; ліквідація сторін.

Як встановлено судом, рішення Господарського суд міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/6401/17, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017, було розірвано Договір № 1397 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів від 28.03.2006 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед" та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація".

Так, у п. 6.3. договору сторони передбачили, що припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати фактично спожитих послуг за отриману теплову енергію та технічне обслуговування системи ЦО до моменту звільнення приміщення та передачі його за актом іншому споживачу (орендарю, власнику, або балансоутримувачу приміщення).

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином враховуючи, що Договір № 1397 від 28.03.2006 розірвано з моменту набрання чинності рішення суду, а саме з 18.07.2017 року, заперечення відповідача жодним чином не спростовують наявність його зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг в період з листопада 2015 року по червень 2016 року.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 459,24 грн. - 3 % річних та 1 945,98 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період з 24.10.2015 по 15.09.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" (04211, м. Київ, вул. Приозерна, ідентифікаційний код 21526737) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецекспулатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-а, ідентифікаційний код 03366500) основний борг у розмірі 9 624 (дев'ять тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 71 коп., 3 % річних у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 945 (одна тисяча дев'ятсот сорок п'ять) грн. 98 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.09.2017

Суддя Пукшин Л.Г.