ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 вересня 2017 року Справа № 910/3255/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,

розглянувши касаційну скаргу Івано-Франківської обласної ради
на рішення та постанову господарського суду міста Києва від 02.11.2016 Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017
у справі№ 910/3255/16 господарського суду міста Києва
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_3
доІвано-Франківської обласної ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Комунальне підприємство Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління об'єктами спільної власності територіальних громад області
проскасування рішення та визнання права спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:

Подана Івано-Франківською обласною радою касаційна скарга на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/3255/16 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з наступних підстав.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у тому числі платіжних доручень.

Згідно з п. 3.8 Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором (пп. 2.21 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Скаржником у якості доказу сплати судового збору до касаційної скарги додано платіжне доручення № 1436 від 04.07.2017 у графі "Призначення платежу" якого зазначено: "0110170; 2800; 22030104 "Судовий збір ВГС України, 070"; За подання касаційної скарги на постанову Київ.апел.суду від 13.06.17. у справі №910/325/16".

З огляду на викладене, платіжне доручення № 1436 від 04.07.2017, надане скаржником, не може вважатися доказом сплати у встановленому порядку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/3255/16.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За таких обставин, касаційна скарга Івано-Франківської обласної ради на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/3255/16 підлягає поверненню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Івано-Франківської обласної ради на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/3255/16 повернути скаржнику.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук