РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа №910/12830/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Березовській С.В.

розглянувши справу № 910/12830/17

за позовом приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний

комбінат імені Ілліча»

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 12515,76 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Малиновський П.А., довіреність № 2903 від 20.06.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний завод імені Ілліча» (надалі - позивач) до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - відповідач) про стягнення 12515,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем здійснене незбережне перевезення вантажу за договором № 1970/ДФ/100017 від 25.12.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, укладеним між позивачем, як вантажовідправником, та відповідачем, як виконавцем, що призвело до фіксування вказаного порушення зі складання комерційних актів № 485604/435 від 15.05.2017р. та виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 12515,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/12830/17, розгляд справи призначений на 14.09.2017р.

В судове засідання 14.09.2017р. представник позивача не з'явився, при цьому 06.09.2017р. через відділ діловодства суду від позивача отримано заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, наведених у відзиві, поданому через відділ діловодства суду 14.09.2017р.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015р. між відповідачем (за договором - виконавець) та позивачем (за договором - вантажовласник) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до загальних положень Статуту приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" від 25.04.2016 (протокол № 21), приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обов'язків публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

06.12.2016р. між публічним акціонерним товариством «Євраз Дніпродзержинський коксохімічний завод» (за договором - постачальник) та позивачем (за договором - покупець) укладено договір поставки № 16/531/104, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти і оплатити коксову продукцію.

Відповідно до залізничної накладної №47740816 від 13.05.2017р., вантажовідправником - ПАТ «Євраз Дніпродзержинський коксохімічний завод» надіслано залізничним транспортом вагон № 53252532 з вантажем "кокс доменний" загальною масою 45 000 кг. Одержувачем є приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

15.05.2017р. на станції Маріуполь - Сорт. Донецької залізниці був складений комерційний акт № 485604/435 про недостачу вантажу у вагоні № 53252532 в кількості 2050 кг, про що в накладній № 47740816 від 13.05.2017р. зроблено відповідну відмітку.

Позивач зазначив, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 12515,76 грн. збитків, заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 47740816 від 13.05.2017р.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений, зокрема, комерційним актом, № 47740816 від 13.05.2017р., в якому зазначено, що на підставі акту загальної форми № 1-172 від 1505.2015р. на станції Маріуполь - Сорт. Донецької залізниці здійснювалась комісійне переважування вагону № 53252532, при переважуванні вага виявилась менше, ніж зазначено в документах на 2 050 кг. Вантаження в вагоні вище рівня бортів на 200 мм, шапкообразне. Поверхня вантажу не маркована. Відповідно до запису у графі 20 накладної маркування є «шапка» над рівнем бортів. У вагоні над 7-м люком з правового боку по ходу поїзда присутня виїмка розміром 1500 мм х 1500 мм х 300 мм у глибину вагону. Течі вантажу на ст. Маріуполь-Сорт. немає. Вагон прибув в справному технічному стані.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Вартість 1 тони вантажу визначена в рахунку вантажовідправника № 1223-3 від 13.05.2017р.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач допустив нестачу вантажу та спричинив позивачеві збитки в розмірі вартості нестачі вантажу загальною вартістю 12515,76 грн.

Залізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача вартості нестачі вантажу у розмірі 12515,76 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження оплати оспорюваного вантажу, суд зазначає, що факт оплати позивачем вантажу не входить до предмету доказування у даній справі, з огляду на заявлені предмет і підставу позову, та встановлення судом обставин завдання відповідачем позивачу договірних збитків за договором № 1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків на перевезення та надані залізничним транспортом послуги та встановлення факту недостачі вантажу, переданого відповідачу для здійснення перевезення. При цьому, в матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури № 1223-3 від 13.05.2017р., виставленого позивачу, який в силу положень частини 3 статті 314 Господарського кодексу України, та статей 114, 115 Статуту залізниць України є належним та допустимим доказом визначення вартості вантажу.

Крім того, відповідно до статті 130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не довів належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) на користь приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний завод імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1; ) суму збитків у розмірі 12 515 грн. 76 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 19.09.2017р.

Суддя А.І. Привалов