ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 вересня 2017 р. Справа №903/633/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтекссервіс"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Джерела Міжгір'я"

про стягнення 491607,90 грн.

Суддя Шум М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 11.09.2017р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Промтекссервіс" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Джерела Міжгір'я" про стягнення 491607,90 грн. та судових витрат по справі.

В обґрунтування позову позивач посилається на договір поставки №15/09-2014 від 15.09.2014р., видаткову накладну №00790 від 31.08.2016р..

04.09.2017р. від відповідача надійшов відзив в якому, зазначають, що сплатити кошти в сумі 491607,90 грн. за отримане неткане волокно по договору поставки №15/09-2014, товариство немає можливості у зв'язку зі складним фінансовим становищем. В окремому клопотанні відповідач визнає позов та просять розглядати справу без участі представника ПрАТ «Джерела Міжгір"я».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задоволити.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення відповідача про час слухання справи, та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

встановив:

15.09.2014 року між ТОВ «Промтекссервіс» та ПрАТ «Джерела Міжгір"я» було укладено Договір поставки №15/09-2014 від 15.09.2014р.(далі - Договір).

За даним Договором, «Продавець» зобов'язується поставити, а «Покупець» прийняти та оплатити продукцію, а саме полотно неткане(п.1.1).

Згідно п.4.2 Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок «Продавця» в строк до 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання товару та/або підписанням видаткової накладної представником «Покупця».

Згідно п.9.4 Договору, останній діє з моменту підписання та до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

31.08.2016р. відповідачеві було поставлено 22,1 тис. кв.м. нетканого полотна на загальну суму 491607,90 грн.. Дана обставина підтверджується видатковою накладною від 31.08.2016 р. №00790 на суму 491607,90 грн. та ТТН від 31.08.2016 р. №330.

05.12.2016 р. позивач звертався до відповідача з грошовою вимогою про сплату боргу в сумі 491607,90 грн., проте відповідач оплати не провів.

У відповіді на вимогу, повідомив що у зв'язку з скрутним фінансовим становищем борг оплатити не має можливості.

На час розгляду справи заборгованість у розмірі 491607,90 грн. відповідачем визнана та не сплачена.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі ГК України), майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між останніми Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно ч.5 ст.22 ГПК України, відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно ч.1 ст.35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом, відповідно до ст.ст.22, 78 ГПК України, прийнято визнання відповідачем позову, що викладене у відзиві, останнє є таким, що не суперечить законодавству, також судом не встановлено порушення прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги підписання сторонами Договору, отримання (не повернення) відповідачем на його виконання товару, не проведення при цьому розрахунку за нього, господарський суд, враховуючи визнання позову відповідачем, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про підставність та обґрунтованість предявленого позивачем до відповідача позову, вважає за необхідне позовні вимоги задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача 491607,90 грн..

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, судові витрати в порядку ст.ст.44,49 ГПК України слід покласти на нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Джерела Міжгір'я" (43023, Волинська обл., місто Луцьк, ВУЛИЦЯ КАРБИШЕВА, будинок 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтекссервіс" (43023, Волинська обл., місто Луцьк, ВУЛИЦЯ КАРБИШЕВА, будинок 1, ) 491607,90 грн. та 7374,12 грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

21.09.2017

Суддя М. С. Шум