РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017Справа №904/6884/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текс-К»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

про зобов'язання перерахувати грошові кошти

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Юрескул І.А. (представник за довіреністю);

Созонова С.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Текс-К» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про зобов'язання перерахувати грошові кошти.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між ним і відповідачем договору банківського рахунку №15-08-10-001009 від 10.08.2015, відповідач не виконав надані позивачем платіжні доручення №323 від 24.04.2017 на суму 250000 грн., №324 від 24.04.2017 на суму 84500 грн., №325 від 24.04.2017 на суму 20000 грн., №326 від 24.04.2017 на суму 30000 грн. на загальну суму 384500 грн. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов та зобов'язати відповідача виконати зазначені вище платіжні доручення.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 порушено провадження у справі №904/6884/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017 матеріали справи №904/6884/17 передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

За наслідками проведення автоматизованого розподілу справи, справу №904/6884/17 передано на розгляд судді Маринченко Я.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.07.2017 прийнято до провадження справу №904/6884/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте через загальний відділ діловодства подав відзив на позовну заяву в якому просив розглянути справу за відсутності уповноваженого представника, також останній заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що на підставі рішення Правління Національного банку України № 264-рш/БТ від 24.04.2017 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.04.2017 прийнято рішення №1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким у Банку з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 по 23.05.2017 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №2075 від 23.05.2017 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Банку до 23.06.2017 (включно).

В подальшому 22.06.2017 Правління Національного банку України прийняло рішення №394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Діамантбанк».

У відповідності до зазначеного рішення Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.06.2017 було прийнято рішення №2663 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» по 23.06.2019 включно.

На підставі викладеного відповідач зазначив, що оскільки правлінням Національного банку України відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, то позивач наразі є кредитором банку, а задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах ліквідаційної процедури та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Текс-К» (Клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (Банк), укладено Договір банківського рахунку №15-08-10-001009, відповідно до умов якого Банк зобов'язався відкрити Клієнту, поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах №_5276.980_, далі за текстом - Поточний рахунок, а також зобов'язався приймати і зараховувати на Поточний рахунок грошові кошти банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачі відповідних сум банківських металів з Поточного рахунка та проведення інших операцій за Поточним рахунком, передбачених чинним Законодавством України (надалі - послуги), за умови, що клієнт погоджується з тарифами Банку, чинними на момент надання зазначених послуг.

У подальшому, позивач належним чином оформив та надав на виконання відповідачу платіжні доручення №323 від 24.04.2017 на суму 250000 грн., №324 від 24.04.2017 на суму 84500 грн., №325 від 24.04.2017 на суму 20000 грн., №326 від 24.04.2017 на суму 30000 грн. на загальну суму 384500 грн.

Відповідач в свою чергу, вказані платіжні доручення прийняв, проте в подальшому повернув без виконання на підставі ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 Цивільного кодексу України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п. 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004).

Пунктом 1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п.8.1 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене кореспондується з положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, невиконання наданих позивачем платіжних доручень є порушенням з боку відповідача встановлених договором зобов'язань.

Наявність грошових коштів на рахунку позивача, відкритому у ПАТ «Діамантбанк» в підтверджується Випискою по особовому рахунку позивача, відповідно до якої, станом на 24.04.2017 на рахунку позивача були наявні грошові кошти в розмірі 419196,34 грн.

В той же час, на підставі рішення Правління Національного банку України №264-рш/БТ від 05.04.2016 «Про віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №1684 від 24.04.2017 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ «Діамантбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію на один місяць з 17:00 год. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду Старцевій Тетяні Володимирівні строком до 23.05.2017 включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2017 №2075, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» з 24.05.2017 до 23.06.2017 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України №394-рш від 22.06.2017 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №2663 від 23.06.2017, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Враховуючи вищенаведені положення, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням, а позивач є кредитором Банку.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, ч.5 ст.45 Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч.ч.2-3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Положеннями ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на уповноважену особу Фонду покладаються такі повноваження, як, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відкликання Національним банком України, на момент вирішення судом спору, банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації, як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, задоволення вимог окремого кредитора, в особі позивача, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, суперечить нормам діючого законодавства.

За наведених обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 25.09.2017

Суддя Я.В. Маринченко