ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р.Справа № 922/2939/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор", м. Харків
про стягнення 68886,49 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 довіреність №2 від 07.02.2017р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" (відповідача) про стягнення боргу за договором поставки від 29.09.14 №29/09-14-МО на загальну суму 230666,16 грн., з якої: основний борг - 120750,00 грн., пеня 27083,83 грн., 3% річних 3483,55 грн., інфляційні 10 546,12 грн. та 36% річних 41802,66 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. по справі №922/2939/16 для спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічний позов ТОВ "СП "Ековтор" до ТОВ "Мітрейд" про стягнення переплати за договором поставки №29/09-14-МО у розмірі 155146,05 грн., інфляційних у розмірі 9944,86 грн. та 3% річних у розмірі 4042,30 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. по справі №922/2939/16 первісний позов задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2017р. рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. по справі №922/2939/16 скасовано. У задоволенні первісних вимог відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2017р. касаційну скаргу ТОВ "Мітрейд" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2017р. по справі №922/2939/16 скасовано. Рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. по справі №922/2939/16 в частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.09.2015р. по 11.03.2015р. у розмірі 27083,83 грн., 36% річних за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 41802,66 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 3054,99 грн. скасовано. У цій частині справу №922/2939/16 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. по справі №922/2939/16 залишено без змін.

Таким чином, після перегляду рішення касаційної інстанції на розгляд передано вимоги по первісному позову: про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.09.2015р. по 11.03.2015р. у розмірі 27083,83 грн., 36% річних за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 41802,66 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.07.2017р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні на "09" серпня 2017 р. о 10:15.

Представник позивача надав через канцелярію господарського суду Харківської області 27.07.2017р. заяву про часткову відмову від позовних вимог, в якій позивач відмовився в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми 36% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 41 802,66 грн., та просить припинити провадження в цій частині згідно п. 4 ст. 80 ГПК України. Також 27.07.2017р. до господарського суду надійшла заява позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Суд, ознайомившись із заявами позивача про часткову відмову від позовних вимог прийняв ії до розгляду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.08.2017р. судом було задоволено заяву позивача (за первісним позовом) про розгляд справи за відсутності представника позивача та розгляд справи було відкладено на 06.09.2017р. о 11:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.09.2017р. розгляд справи було відкладено на 18.09.2017р. о 11:15.

Представник позивача у судове засідання не з'явився.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених ним у відзиві на позов, що наданий ним через канцелярію суду 12.09.2017р. за вх.№29314, в якому відповідач зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача пені, та оскільки зобов'язання сплати за поставлене дизельне пальне виникло у відповідача по видатковій накладній №83 від 11.02.2015р. з 14.02.2015р., по видатковим накладним: №91 від 13.02.2015р. з 16.02.2015р., №92 від 13.02.2015р. згідно ч.6 ст. 232 ГК України початок перебігу строку для нарахування пеня починається по видатковій накладній №83 починається з 15.02.2015р., а по видатковим накладним №92 та 93 з 16.02.15р. та закінчується через шість місяців, тобто 15.08.2015р. та 17.08.2015р. відповідно. На думку відповідача з цього часу починається сплив строку позовної давності в один рік встановлений для нарахування пені та строк для звернення до суду закінчився 15.08.2016р. та 17.08.2016р., оскільки позивач звернувся до суду 30.08.2016р., позивач звернувся поза межами річного строку для пред'явлення такого позову, тому відповідач просив у задоволенні вимоги щодо стягнення пені відмовити.

Також, відповідачем надано до суду клопотання про залишення позову без розгляду згідно п.5 ст. 81 ГПК України.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач не з'являвся у судові засідання 09.08.2017р., 06.09.2017р., проте надав до суду 27.07.2017р. клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив, що на думку позивача в матеріалах справи наявні докази необхідні для розгляду справи, яке судом було задоволено, про що зазначено в ухвалі суду від 09.08.2017р., відповідно до цього у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про залишення позову в частині стягнення з відповідача пені без розгляду.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача господарським судом встановлено наступне.

29.09.14 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" (покупець) укладено договір поставки №29/09-14-МО, за яким, постачальник зобов'язався протягом дії договору постачати нафтопродукти, а покупець зобов'язався приймати у власність та оплачувати товар за умовами договору (п.1.1. договору).

Право власності на поставлений товар переходить до покупця у момент підписання товарної та/або видаткової накладної уповноваженою особою покупця. Асортимент, кількість, вартість поставки кожної окремої партії товару відображаються у видаткових накладних на відвантаження товару (п.1.2. договору).

Загальна сума договору складається із вартості окремих партій товару (вартість кожної окремої партії відображена у рахунку-фактурі, видаткових накладних та податкових накладних) на кожну окрему партію товару (п.2.3 договору).

У розділі 4 договору сторони дійшли згоди, що за взаємною згодою сторін товар може поставлятися як на умовах попередньої оплати за товар, так і з відстроченням розрахунків. У разі відстрочення розрахунків день сплати за поставлений товар наступає на третій робочий день з дня поставки товару. Днем повного розрахунку вважається день, в який сума, що підлягає оплаті, зарахована на поточний рахунок постачальника. Підставою для розрахунків є факсова копія рахунку-фактури у разі попередньої оплати та оригінал рахунку-фактури у разі відстрочення розрахунків. У будь якому випадку, фактичне отримання покупцем партії товару є доказом того що він отримав і оригінал рахунку-фактури на цю партію товару. Отримання товару покупцем за видатковою накладною є доказом того що він одночасно отримав вимогу про оплату поставленого товару у строки передбачені цим договором. Покупець перераховує постачальнику кошти на поточний рахунок постачальника. У будь-якому випадку, незалежно від призначення платежу зазначеному у платіжному дорученні, грошові кошти що надходять на рахунок постачальника зараховуються у наступній черговості: пеня, штрафні санкції передбачені договором, втрачена вигода, основна сума боргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 11 липня 2017 р. по даній справі суд касаційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення основного боргу по поставці дизтоплива за вказаний період та про обґрунтованість первісного позову про стягнення з відповідача: основного боргу у розмірі 120750,00 грн., 3% річних від простроченої суми оплати за період з 11.09.2015 р. по 26.08.2016 р. у розмірі 3483,55 грн., індексу інфляції за період з 11.09.2015 р. по 26.08.2016 р. у розмірі 10546,12 грн.

Також, суд касаційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції зробленими в рішенні від 29.11.2016р., а саме щодо здійснення поставки дизельного пального згідно видаткових накладних № 83 від 11.02.2015р.; № 91 від 13.02.2015р.; №92 від 13.02.2015р., що також підтверджується податковою звітністю позивача.

В частині задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача коштів рішення суду першої інстанції у частині вимог щодо стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.09.2015р. по 11.03.2015р. у розмірі 27083,83 грн., 36% річних за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 41802,66 грн. є предметом розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи позивач відмовився від позову в частині стягнення з відповідача 36% річних у розмірі 41802,66 грн. та просив припинити провадження у справі. Відмову від позову підписано директором ТОВ "Мідтрейд" ОСОБА_2 який діє на підставі Статуту.

Судом встановлено, що відмова позивача від позову викликана власним волевиявленням, про що позивач зазначав у заяві, а тому, дані процесуальні дії не суперечать законодавству не порушують чиї - небудь права i охоронювані законом інтереси, відповідно до цього, суд приймає відмову позивача від позову в зазначеній ним частині.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову, господарський суд відповідно до ст.78 Господарського процесуального кодексу України приймає відмову позивача від позову в частині стягнення з відповідача 36% річних у розмірі 41802,66 грн., та на підставі чого у господарського суду є підстави для припинення провадження у справі згідно п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 27083,83 грн. суд вважає зазначити про наступне.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п.4.1. договору поставки №29/09-14-МО від 29.09.2014 р., за взаємною згодою сторін товар може поставлятись як на умовах попередньої оплати за товар, так і з відстроченням розрахунків. У разі відстрочення розрахунків день сплати за поставлений товар наступає на третій робочий день з дня поставки товари.

За вимогами п.6.3 договору поставки за порушення умов договору щодо строків оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недооплаченої партії товару за кожен день прострочення товару.

Відповідно до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Базою нарахування, пені відповідно ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" є сума простроченого платежу, а не сума договору в цілому.

Відповідно до видаткової накладної №83 від 11.02.2015 року, зобов'язання сплати за поставлене дизельне паливо виникло у відповідача 14.02.2015 року.

Відповідно до видаткових накладних №91 від 13.02.2015 року та №92 від 13.02.2015 року.

Початок перебігу строку для нарахування пені починається з дня наступного з за виникненням зобов'язання відповідача по оплаті.

Суд, ознайомившись із розрахунком позивача приходить до висновку, що позивачем не вірно встановлений строк нарахування пені, а саме позивач зазначає початок періоду нарахування з 11.09.2015р., що є не вірним, початком періоду нарахування є 16.02.2015р. та 17.02.20215р. за вищевказаними видатковими накладними.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Слід зауважити, що позовна давність про витребування пені становить 1 рік. Натомість законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом із тим положеннями частини шостої статті 232 ГК передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, положення глави 19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 ГК України, а тому: 1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; 2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України, про що зазначав у постанові від 08.02.2017р. по справі N3-1217гс16.

Оскільки обов'язок відповідача по оплаті товару виник 16.02.2015р. та 17.02.2015р., а позивач звернувся до суду з даним позовом 31.08.2015 року, тобто поза межами річного строку, установленого законом для вимог про стягнення пені, а відповідачем до ухвалення рішення в справі було заявлено про застосування позовної давності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності (частина четверта статті 267 ЦК України), відповідно до цього в частині стягнення пені у розмірі 27083,83 грн. у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 258, 261, 267 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 78, п.4 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Прийняти відмову позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" від заявлених 36% річних у розмірі 41802,66 грн. та припинити провадження у справі в цій частині.

2. В частині стягнення пені у розмірі 27083,83 грн. - у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 20.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_3