ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 вересня 2017 р. Справа № 902/693/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Сигнал, Козятинський район, Вінницька область

до: Козятинської районної міжколгоспної будівельної ПМК - 9, м. Козятин, Вінницька область

про стягнення 99 760,79 грн

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 1827 від 05.09.2017 р., паспорт серії НОМЕР_5 виданий Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області 10.03.2009 р.

ОСОБА_3, довіреність № 1829 від 05.09.2017, довіреність дійсна до 05.09.2020 р.; НОМЕР_1 виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 13.05.1998 р.

відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Козятинської районної міжколгоспної будівельної ПМК - 9 про стягнення 99 760,79 грн заборгованості за договором купівлі-продажу товару від 15.03.2016 р.

Ухвалою суду від 19.07.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/693/17 та призначено до розгляду на 06.09.2017 р.

06.09.2017 р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 05.09.2017 р.) в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку із відсутністю грошових коштів та проводити розгляд справи без участі останнього.

Ухвалою суду від 06.09.2017 р. відкладено розгляд справи до 20.09.2017 р. Одночасно ухвалою суду продовжено строк ч. 3 ст. 69 ГПК України на 15 днів.

19.09.2017 р. на адресу суду від представника ГУ ДФС у Вінницькій області лист з додатками (вх.канц. 06-52/8992/17 від 20.09.2017 р.) на виконання вимог ухвали суду.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлявся належним чином - ухвалою суду від 06.09.2017 р., яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

Обізнаність відповідача про розгляд даної справи в суді свідчить поштове повідомлення № 524, яке наявне в матеріалах справи.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В зв'язку з відсутністю поданого клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

15.03.2016 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець) та Козятинською районною міжколгоспною будівельною ПМК - 9 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу товару (а.с. 10, т.1).

Відповідно п. 1.1 Договору Продавець зобов'язується поставити ТМЦ згідно рахунку № РФ-0000003 від 15.03.2016 р., а Покупець прийняти товар згідно наданої накладної (по відпускних цінах Продавця), яка є невід'ємною частиною договору.

Продавець проводить оплату партій товару, згідно накладних (п. 2.1 Договору).

Товар відпускається по ціні, яка склалась у Продавця на день відпуску продукції. Сума договору становить 99 760,79 грн (дев'яносто дев'ять тисяч сімсот шістдесят гривень сімдесят дев'ять копійок) (п. 2.2 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання умов договору, згідно чинного законодавства.

Відповідно п. 4.3 договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016 р.

На виконання умов договору позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № РФ-0000003 від 15.03.2016 р. щодо оплати товару на загальну суму 99 760,79 грн (а.с. 11-12, т. 1).

18.03.2016 р. на підставі видаткової накладної № РН-0000003 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 99 760,79 грн (а.с. 13-14, т. 1).

Заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 30.06.2017 р. підписаним обопільно без зауважень (а.с. 15, т. 1).

03.07.2017 р. на адресу відповідача надіслано лист-вимогу № 1 щодо сплати заборгованості за поставлений товар (а.с. 23-24, т. 1)

Несплата відповідачем заборгованості за поставлений товар за договором купівлі-продажу товару від 15.03.2016 р. в добровільному порядку спонукала позивача звернутись з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу товару від 15.03.2016 р. з огляду на його зміст та характер взятих за ним сторонами зобов'язань між ними виникли правовідносини, які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

При цьому в правовідносинах за договором поставки зобов'язаною стороною по сплаті грошових коштів являється позивач, а зобов'язаною стороною по поставці продукції відповідно відповідач.

Згідно зі ст.ст. 662-664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З врахуванням наведеного вище вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за переданий товар в сумі 99 760,79 грн є правомірною та обґрунтованою, з огляду на що підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів тощо).

Крім того, зі змісту інформації ГУ ДФС України (б/н від 19.09.2017 р.) надісланої на виконання вимог ухвали суду встановлено, що відповідно до звіту форми № 1-ДФ за 4 квартал 2016 р. № від 03.02.2017 р. МКП-9 нарахувала та виплатила ФОП ОСОБА_1 дохід за ознакою "157" в сумі 56 863,36 грн.

Також, в листі зазначено, що планові та позапланові документальні перевірки стосовно суб'єкта підприємницької діяльності Козятинський районний міжколгоспний будівельній ПМК-9 за період з 15.03.2015 р. по 31.12.2016 р. не проводились.

ФОП ОСОБА_1 являється платником єдиного податку (II група) і відповідно до поданої декларації (24.01.2017 р. № ) її дохід за 2016 рік становив 642 346,29 грн., планові та позапланові документальні перевірки не проводилися та зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Виходячи з обраної позивачем форми оподаткування у суду відсутні можливості достовірно встановити відображення в податковому обліку господарських операцій між контрагентами, однак задекларований дохід позивача перевищує суму господарської операції за договором купівлі-продажу товару від 15.03.2016 р.

Разом з тим дослідивши наявні у справі докази судом встановлено відповідність наявних у справі первинних бухгалтерських документів вимогам чинного законодавства, зокрема приписам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням процесуальної позиції відповідача у відзиві (б/н від 05.09.2017 р.) яка зводиться до визнання останнім наявності укладеного договору від 15.03.2016 р., поставки товару позивачем на суму 99 760,79 грн.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

20.09.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Козятинської районної міжколгоспної будівельної ПМК-9, вул.Довженка, 107, м.Козятин, Вінницька область, 22100 (ідентифікаційний код - 03582868) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул.Тренченська, 20, с.Сигнал, Козятинський район, Вінницька область, 22145 (ідентифікаційний код - НОМЕР_4) - 99 760 грн 79 коп. - боргу, 1 600 грн 00 коп. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з поштовим повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Повне рішення складено 25 вересня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул. Довженка, буд. 107, м. Козятин, Вінницька область, 22100.