РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2017Справа №910/13749/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 4 156 816,62 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Пронюк В.Я. (довіреність)

від відповідача: Старик Я.І. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (відповідач) 4 156 816,62 грн., з яких: пеня у сумі 3789832,39 грн., 3% річних у сумі 202309,37 грн., інфляційні втрати у сумі 164674,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №55/15-ПР купівлі-продажу від 17.12.2014 в частині своєчасної оплати за переданий газ, у зв'язку із чим, внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем нараховані пеня у сумі 3789832,39 грн., 3% річних у сумі 202309,37 грн. та інфляційні втрати у сумі 164674,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 18.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13749/17 та призначено її до розгляду на 07.09.2017.

Представник позивача в судовому засіданні 07.09.2017 надав суду документи по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.09.2017 надав суду письмовий відзив на позов, в якому заперечив позовні вимоги, посилаючись на те, що при розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем невірно визначені періоди прострочення виконання зобов'язань з оплати за поставлений газ у січні 2015 року, у лютому 2015 року та у травні 2015 року. Відповідачем наведено заперечення щодо розрахунку інфляційних втрат, з підстав того, що прострочення заборгованості за актом приймання-передачі продукції від 31.07.2016 в суму 7159776,32 грн. становить менше місяця, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат. Також, відповідач зазначив, що суми інфляційних втрат та 3% річних підлягають відшкодуванню лише разом з сумою основного боргу. Окрім наведеного, відповідач посилається на скрутне фінансове становище та наявність негативного впливу на діяльність відповідача у разі сплати штрафних санкцій.

В судовому засіданні 07.09.2017 на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 26.09.2017.

13.09.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення та реєстр прийнятих платежів від ДП "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за період з 17.12.2014 по 30.11.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 26.09.2017 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив та заявив клопотання про зменшення розміру неустойки. Також представник відповідача надав суду розрахунок штрафних санкцій, згідно із яким сума пені за розрахунком позивача становить 3598395,05 грн. та 3% річних - 191518,00 грн.

В судовому засіданні 26.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.12.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) укладено договір № 55/15-ПР купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

У відповідності до п. 2.1 договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 86289,900 тис. куб. м.

Відповідно до п. 3.1 договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Згідно із п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4. договору сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У відповідності до п. 6.1 договору, оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У період з січня 2015 року по грудень 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на зальну суму 422824099,25 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

Оскільки, відповідач не у повному обсязі та несвоєчасно здійснив оплату за переданий позивачем природний газ, позивачем заявлено до стягнення пеню у сумі 3789832,39 грн., 3% річних у сумі 202309,37 грн. та інфляційні втрати у сумі 164674,86 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов'язок здійснити поставку природного газу, а у відповідача прийняти природний газ в обсязі погодженого сторонами та оплатити його вартість.

На виконання взятих на себе зобов'язань за договором, позивач у період з січня 2015 року по грудень 2015 року передав, а відповідач прийняв природний газ на зальну суму 422824099,25 грн., що підтверджується підписаним між сторонами актами приймання-передачі природного газу.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті п. 6.1. договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач оплату поставленого позивачем природного газу здійснив у повному обсязі, однак, допустив прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки, оплата поставленого позивачем природного газу була здійснена відповідачем несвоєчасно, позивачем здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлену природний газ передбачений у п. 7.2. договору, відповідно до якого у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору, він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Позивачем здійснено нарахування пені та 3% річних за періоди з 15.02.2015 по 19.02.2015, з 20.02.2015 по 26.02.2015, з 15.03.2015 по 19.03.2015, з 20.03.201 по 22.03.2015, з 15.04.2015 по 19.04.2015, з 20.04.2015 по 29.04.2015, з 15.05.2015 по 19.05.2015, з 20.05.2015 по 28.05.2015, з 15.06.2015 по 21.06.2015, з 22.06.2015 по 29.06.2015, з 30.06.2015 по 30.06.2015, 15.07.2015 по 19.07.2015, з 20.07.2015 по 30.07.2015, з 31.07.2015 по 09.08.2015, з 15.08.2015 по 19.08.2015, з 20.08.2015 по 27.08.2015, з 28.08.2015 по 30.08.2015, з 31.08.2015 по 09.09.2015, з 15.09.2015 по 20.09.2015, з 21.09.2015 по 24.09.2015, з 25.09.2015 по 29.09.2015, з 30.09.2015 по 06.10.2015.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені, 3% річних на суми заборгованості за січень 2015 року здійснюється з 15.02.2015, за лютий 2015 року - з 15.03.2015, за травень 2015 року - з 15.06.2015.

З огляду на встановлені сторонами у договорі строки оплати (остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу), останній день строку виконання зобов'язань припадав на 14 число кожного місяця.

Відповідно до ч. 5 ст. 264 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням наведеного, оскільки 14.02.2015, 14.03.2015, 14.06.2015 є вихідними днями, то останнім днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 16.02.2015, 16.03.2015, 15.06.2015.

За таких обставин нарахування пені та 3% річних на суми заборгованості за січень 2015 року слід здійснюється з 17.02.2015, за лютий 2015 року - з 17.03.2015, за травень 2015 року - з 16.06.2015.

Здійснивши перерахунок пені та 3% річних, судом встановлено, що сума пені становить 3655975,37 грн. та 3% річних - 194107,58 грн., у зв'язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

За розрахунком позивача нарахування інфляційних втрат здійснено за вересень 2015 року на суму заборгованості у розмірі 7159776,32 грн. за липень 2015 року.

Відповідач, в обґрунтування своїх заперечень посилається на відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат з огляду на те, що прострочення заборгованості за актом приймання-передачі продукції від 31.07.2016 в суму 7159776,32 грн. становило менше місяця.

Як підтверджено матеріалами справи, оплата заборгованості в суму 7159776,32 грн. була здійснена 10.09.2015.

В пункті 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З урахуванням того, що платіж за поставлений природний газ у липні 2015 року мав здійснюватись до 14 серпня 2015 року включно, то нарахування інфляційних втрат має здійснюватись з вересня 2015 року. Оскільки, заборгованість в суму 7159776,32 грн. існувала на останній день серпня 2015 року, була погашена 10.09.2015, враховуючи, що період визначення інфляції складає місяць та у вересні 2015 року мала місце інфляція, то суд вважає правомірним нарахування позивачем інфляційних втрат за вересень 2015 року.

Розрахунок інфляційних втрат у сумі 164674,86 грн. є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

В заперечення позовних вимог, позивач посилається на скрутне фінансове становище та наявність негативного впливу на діяльність відповідача у разі сплати штрафних санкцій.

Однак, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

У відповідності до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також в судовому засіданні 26.09.2017 представник відповідача надав суду клопотання про зменшення розміру неустойки на 99%. Заявлене клопотання обґрунтоване наявністю у відповідача фінансових збитків та настанням негативних наслідків для відповідача у разі сплати останнім штрафних санкцій.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. При цьому, зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Проте, враховуючи майновий стан сторін, положення вищенаведених норм та доводи, якими відповідач обґрунтовує необхідність зменшення пені, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Будь-яких виняткових випадків для зменшення розміру пені, а також обґрунтувань причин неналежного виконання зобов'язання у строк, встановлений договором, відповідачем не наведено.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2, код 36265925) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) пеню у розмірі 3655975,37 грн., 3% річних у розмірі 194107,58 грн., інфляційні втрати у розмірі 164674,86 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 60221,37 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 02.10.2017.

Суддя С.О. Турчин