ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.09.2017 Справа № 904/1853/16

За позовом:Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» , м. Київ

До: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», м. Дніпро

Про: стягнення 13 929 631, 34 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача : ОСОБА_1 ( дов. № 6-02 від 04.01.17 р. ) ;

Від відповідача : ОСОБА_2 ( дов. № 7.1.Др-114-0417 від 07.04.17 р. )

СУТЬ СПОРУ :

ПАТ «Укртрансгаз» ( позивач ) в березні 2016 р. звернувся з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» ( відповідач ) про стягнення 13 929 631, 34 грн. ( в т.ч. : 9 119 549, 41 грн. - основного боргу, 3 167 147, 72 грн. - пені, 599 355,89 грн. інфляційних втрат , 210 684, 53 грн. - 3% річних та 832 893, 79 грн. - 7% штрафу ) заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н06 від 27.09.11р. укладеним між сторонами .

ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» ( відповідач ) проти позовних вимог заперечував, вказуючи , що позивачем здійснено нарахування пені всупереч вимогам частини 3 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 4. ст. 12 попередньої редакції Закону). Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 7% штрафу є неправомірними з огляду на положення п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань». Разом з тим, відповідач вказує, що розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, є необґрунтованим, оскільки позивачем розраховано інфляційні нарахування з врахуванням інфляції місяця не за весь період існування заборгованості, а окремо за кожен місяць, де була інфляція, а місяці, в яких була дефляція, не враховані. Таке вибіркове нарахування інфляційних призвело до зайвого нарахування відповідних сум. Окрім того, нарахування 3% річних та інфляційних здійснено позивачем на суми, які погашались шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання , що на думку відповідача, є безпідставним.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.16 р. ( головуючий суддя Суховаров А.В., члени колегії судді Мартинюк С.В. та Ніколенко М.О.) позовні вимоги задоволені частково , стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на користь ПАТ «Укртрансгаз» : 16 263, 72 грн. - інфляційних втрат ; 48 337, 75 грн. - 3% річних; 969, 02 грн. - судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 8 106 974, 25 грн. - основного боргу провадження у справі припинено ; в решті позовних вимог відмовлено .

Постановою ДАГС від 13.12.16 р. ( головуючий суддя Вечірко І.О., члени колегії судді Кузнецова В.О., Науменко І.М.) апеляційна скарга ПАТ «Укртрансгаз» залишена без задоволення , а вищенаведене рішення господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 210 684,53 грн. , інфляційних втрат в сумі 599 355,89 грн.,припинення провадження у справі щодо стягнення основного боргу на суму 8 106 974,25 грн. - залишене без змін .

Постановою ВГСУ від 28.02.17 р. ( головуючий суддя Селіваненко В.П., члени колегії судді Бондар С.В. і ОСОБА_3 ) касаційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» задоволено частково , постанову ДАГС від 13.12.16р. скасовано , справу передано на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду . При цьому підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду було вказано наступне : «…Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні стягнення 3 % річних у сумі 210 684,53 грн. та «інфляційних втрат» у сумі 599 355,89 грн., апеляційний господарський суд не звернув уваги на ту обставину, що місцевий господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача «інфляційних витрат» за період з квітня 2015 року по червень 2015 року у розмірі 16 263, 72 грн. та 3% річних за період з 21.02.2015 по 09.02.2016 у розмірі 48 337, 75 грн. та фактично змінив рішення місцевого господарського суду, не перевіривши при цьому належним чином обґрунтованості і правильності здійснених позивачем нарахувань 3% річних та «інфляційних втрат».

Не встановивши відповідних обставин, що входили до предмета доказування в даній справі, апеляційний господарський суд припустився неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності».

Тобто , суд касаційної інстанції вказав на необхідність перевірки судами попередніх інстанцій обґрунтованості і правильності здійснених позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних втрат.

Постановою ДАГС від 06.04.17 р. ( головуючий суддя Євстигнеєв О.С. , члени колегії судді Кощеєв І.М. та Чус О.В.) апеляційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» задоволено частково , прийняте нове рішення , позов задоволено частково , стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на користь ПАТ «Укртрансгаз» : 16 263,72 грн. інфляційних втрат ; 48 337,75 грн. - 3% річних ; 969,02 грн. - судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 8 107 786, 35 грн. - основного боргу провадження у справі припинено ; в частині стягнення 1 011 763,06 грн. відмовлено.

Постановою ВГСУ від 08.08.17 р. ( головуючий суддя Селіваненко В.П., члени колегії судді Студенець В.І та ОСОБА_3 ) касаційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» задоволено частково , рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.16 р. та постанову ДАГС від 06.04.17р. зі справи скасовано , справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області .

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій , ВГСУ зазначив у постанові про наступне : « … Судами попередніх інстанцій встановлено, що сума основного боргу за Договором, яка була зазначена Позивачем у позовній заяві, складала 9 119 549, 41 грн.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що до порушення провадження у справі та під час розгляду справи Відповідачем здійснені відповідні платежі в рахунок погашення основного боргу.

Проте судами попередніх інстанцій належним чином не встановлено, які з цих платежів були здійснені за рахунок власних коштів Відповідача, а які з них були здійснені у відповідності до укладених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, та, відповідно, чи були вони здійснені з порушенням строків оплати, встановлених Договором чи спільними протокольними рішеннями.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з Відповідача суму «інфляційних витрат» за період з квітня 2015 року по червень 2015 року у розмірі 16 263, 72 грн. та 3% річних за період з 21.02.2015 по 09.02.2016 р. у розмірі 48 337, 75 грн., суд першої інстанції не встановив, на яку саме суму заборгованості нараховані 3% річних та «інфляційні витрати» у згаданих розмірах.

Суд апеляційної інстанції, зазначаючи, що «у звязку із зміною сторонами порядку розрахунків за послуги транспортування природного газу, шляхом підписання спільних протокольних рішень та оплати відповідачем поза межами Порядку і строків, встановлених цими спільними протокольними рішеннями, застосовуються наслідки порушення грошового зобовязання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України», не вказав, яка саме оплата та в якому розмірі була здійснена відповідачем поза межами Порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями, та за який період прострочення застосовуються наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

З тексту постанови апеляційного господарського суду не вбачається, з яких саме підстав суд вважає правомірним нарахування «інфляційних витрат» у сумі 16 263,72 грн. та 3% річних у сумі 48 337, 75 грн. та за який період і на яку суму прострочення нараховані зазначені суми.

Не встановивши, таким чином, усього кола обставин, що входили до предмета доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв'язку з цим у Вищого господарського суду України відсутні підстави для висновку про правильність застосування попередніми судовими інстанціями у розгляді даної справи й норм матеріального і процесуального права… Таким чином, згідно з пунктом 3 статті 1119 та частиною першою статті 11110 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, вчинити, за наявності підстав, процесуальні дії та встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам учасників судового процесу і поданим ними, а за потреби й додатково поданим доказам належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути розглянуто й питання щодо розподілу судових витрат зі справи»

Відповідно до приписів ст.11112 ГПК України : вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання вказівок , що містяться у вищезазначеній постанові касаційної інстанції, господарський суд в ухвалі від 23.08.17 р. запропонував позивачу викласти позовні вимоги з урахуванням змісту постанови ВГСУ від 08.08.17 р. , направити їх на адресу відповідача ( надати докази відправки ) ; від відповідача було витребувано відзив на позов.

ПАТ «Укртрансгаз» ( позивач ) у письмових поясненнях ( що надійшли на адресу суду 11.09.17 р.) стверджував , що сума основного боргу відповідача на час звернення з цим позовом до суду у лютому 2016 р. складала 9 119 549,41 грн. , за спільними протокольними рішеннями було сплачено 7 443 342,58 грн. , за рахунок власних коштів ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» було сплачено 1 676 206,83 грн. Позивач повторно наводить власні розрахунки пені , 3 % річних та інфляційних втрат та наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 210 684,53 грн. 3 % річних , 599 355,89 грн. інфляційних збитків та 3 167 147,72 грн. пені ( т.3, а.с.3-23).

ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» ( відповідач ) проти задоволення позовних вимог заперечує та наводить у поясненнях по справі від 12.09.17 р. власні дані стосовно погашення ним основної заборгованості за послуги з транспортування природного газу , наданих позивачем ; які відрізняються від даних , наведених у поясненнях ПАТ «Укртрансгаз» ( т.3, а.с.27-28 ) .Також представники відповідача під час судових засідань звертали увагу суду на те , що ними під час попереднього розгляду справи надавався контр розрахунок стягуваної суми , який був предметом дослідження судами різних інстанцій ; та на застосуванні якого вони наполягають.

Жодних додаткових доказів ані позивач , ані відповідач під час нового розгляду справи не надали , а кожен з них наполягав на своїх розрахунках штрафних санкцій та обставинах сплати ( погашення ) основної заборгованості .

Як зазначалося вище , підставами для неодноразового скасування ВГСУ судових рішень господарського та апеляційного судів по цій справі було належним чином не встановлення судами наступних обставин : яким чином була погашена відповідачем основна заборгованість ; які з цих платежів були здійснені за рахунок власних коштів відповідача, а які з них були здійснені у відповідності до укладених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, та, відповідно, чи були вони здійснені з порушенням строків оплати, встановлених Договором чи спільними протокольними рішеннями. Окрім того - не встановлення, на яку саме суму заборгованості нараховані 3% річних та інфляційні витрати ; яка саме оплата та в якому розмірі була здійснена відповідачем поза межами Порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями, та за який період прострочення застосовуються наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Тобто , для прийняття обґрунтованого та законного рішення господарський суд повинен встановити наступні обставини : 1) коли саме ( календарні дати ) відповідачем була сплачена (погашена) основна заборгованість в сумі 9 119 549,41 грн. ? 2) яким чином була сплачена (погашена ) відповідачем основна заборгованість - які з цих платежів були здійснені за рахунок власних коштів відповідача, а які з них були здійснені у відповідності до укладених Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, та, відповідно, чи були вони здійснені з порушенням строків оплати, встановлених договором чи Спільними протокольними рішеннями ?

За наявними в справі матеріалами суд не в змозі надати відповіді на вищенаведені питання , перевірити розрахунки стягуваної суми , надані сторонами ; оскільки ці розрахунки є достатньо складними , для їх перевірки не достатньо лише вивчення Спільних протокольних рішень , а необхідно встановити , коли фактично здійснено взаєморозрахунок за природний газ відповідно до цих Спільних протокольних рішень ; дослідити рух коштів між всіма учасниками ( сторонами ) Спільних протокольних рішень ; надати оцінку великій кількості первинних платіжних документів , тощо.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» : судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Господарському суду слід мати на увазі, що чинне законодавство не надає йому права відмовити у призначенні судової експертизи, про яку клопочуться учасники судового процесу, за тим мотивом, що у складі суду є особи, які мають достатні для зясування відповідних питань спеціальні знання. Враховуючи , що справа розглядалася неодноразово , за результатами її розгляду вже було прийнято рішення господарським судом , двічі постанови апеляційним господарським судом , які в подальшому двічі скасовувалися постановами ВГСУ ; докази (надані сторонами ) є взаємно суперечливими ; для зясування цих питань , що виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, ухвалою суду від 19.09.17 р. по справі було призначено судову економічну експертизу , проведення якої було доручено фахівцям ДНДІСЕ. Відповідно до приписів ст.79 ГПК України : господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 79, 86 ГПК України, господарський суд, У Х В А Л И В: Зупинити провадження у справі № 904/1853/16 на час проведення судової економічної експертизи , проведення якої доручено фахівцям Дніпропетровського НДІСЕ .

Суддя ОСОБА_4