ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Справа № 920/55/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Ємельянова А.С., Кондратової І.Д.
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017
у справі№ 920/55/17 Господарського суду Сумської області
за позовомзаступника прокурора Сумської області в інтересах держави в особі: 1.Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 2.Сумської міської ради
до1.Комунального підприємства "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянсремтрактор"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -
Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Сумській області
провизнання недійсним рішення з конкурсних торгів та договору про державну закупівлю
за участю представників сторін:

прокуратури: Гудименко Ю.В.,

позивача 1: не з'явився,

позивача 2 : не з'явився,

відповідача 1: не з'явився,

відповідача 2: Степанюк О.А.,

третьої особи: не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Сумської області звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою в інтересах держави в особі позивачів - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Сумської міської ради, в якій просить:

- визнати недійсними результати державних закупівель, оформлені протоколом оцінки пропозицій конкурсних торгів, цінових пропозицій від 14.06.2016 комітету з конкурсних торгів КП "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради щодо визначення переможця державної закупівлі бульдозера Т-170 або еквівалента;

- визнати недійсним укладений за результатами процедури державних закупівель договір купівлі-продажу бульдозера Т-170 від 01.07.2016 № 16/07/01-02, укладений між КП "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради та ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор";

- застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу від 01.07.2016 № 16/07/01-02 та стягнути з ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" на користь КП "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради 1699002 грн., сплачених за поставку бульдозера Т-170;

Рішенням господарського суду Сумської області від 22.03.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі № 920/55/17 позов задоволено частково. Визнано недійсними результати державної закупівлі, оформлені протоколом оцінки пропозиції конкурсних торгів, цінових пропозицій від 14.06.2016 комітету з конкурсних торгів Комунального підприємства "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради щодо визначення переможця державної закупівлі бульдозера Т-170 або еквівалента. Визнано недійсним договір купівлі-продажу бульдозера Т-170 від 01.07.2016 № 16/07/01-02, укладений між Комунальним підприємством "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційною компанією "Альянсремтрактор" за результатами процедури державної закупівлі. В іншій частині позову про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу від 01.07.2016 № 16/07/01-02 відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради на користь прокуратури Сумської області 1600 грн. судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" на користь прокуратури Сумської області 1600 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, заступник прокурора Харківської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх судових інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 та рішення місцевого господарського суду від 22.03.2017 скасувати в частині відмову у задоволенні позову стосовно застосування наслідків недійсності правочину, прийняти в цій частині нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, прокуратурою Сумської області за результатом вивчення стану законності у сфері державних закупівель виявлено порушення першим відповідачем вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" № 1197-VII від 10.04.2014 , тому прокуратура в інтересах держави та її захисту звернулася до суду з даним позовом. Своє звернення обґрунтовувало тим, що в даному випадку є порушення інтересів держави, оскільки використовувались бюджетні кошти, а наслідком було неправомірне витрачання цих коштів, а отже є наявний як державний так і суспільний інтерес.

Суди попередніх судових інстанцій зробили вірний висновок, що в даному випадку, прокуратура Сумської області з дотриманням вимог Закону України "Про прокуратуру" правомірно звернулася з зазначеним позовом до суду.

Обґрунтовуючи своє звернення вказувала на виявлення прокуратурою Сумської області порушення 1-м відповідачем вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції, яка була чинна на дату проведення закупівлі), при здійсненні державних закупівель бульдозера марки Т-170 або еквівалента очікуваною вартістю 1830000,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким також погодився й апеляційний господарський суд, зазначив про те, що зважаючи на факти порушення замовником - Комунальним підприємством "Сумижилкомсервіс" (першим відповідачем) вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" стосовно розміщення документації конкурсних торгів та оцінки конкурсних пропозицій учасників, позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним рішення комітету конкурсних торгів щодо оцінки конкурсних пропозицій учасників, оформленого протоколом від 14.06.2016 та визнання недійсним укладеного за результатами державної закупівлі у формі відкритих торгів, яка проведена з порушенням вимог законодавства договору від 01.07.2016 № 16/07/01-02 є правомірними та підлягають задоволенню. Відмовляючи у позові в частині позовних вимог про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу від 01.07.2016 № 16/07/01-02, господарський суд першої інстанції в якості підстав для відмови в їх задоволенні зазначив, що ці вимоги всупереч положень Господарського процесуального законодавства передбачають стягнення коштів на користь 1-го відповідача та прокурор не обґрунтував необхідності повернення отриманих 2-м відповідачем за спірним Договором коштів саме замовнику торгів - 1-му відповідачеві, з огляду на те, що зазначені кошти є бюджетними,оскільки передбачені в п. 5 додатку до рішення Сумської міської ради № 433МР від 24.02.2016 "Про внесення змін до Комплексної цільової програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства міста Суми на 2015-2017 роки, затвердженої рішенням Сумської міської ради від 26.12.2014 № 3914-МР (зі змінами), а у самому спірному Договорі в п. 5.4 передбачено, що кошти перераховуються другому відповідачеві на його реєстраційний рахунок від головного розпорядника коштів, а не від першого відповідача. Залишаючи в цій частині рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд вказав, що чинне законодавство передбачає право не тільки сторін оспорюваного правочину, а й будь-якої заінтересованої особи, а в передбачених випадках -прокурора, звернутись з позовом до господарського суду про визнання такого правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності такого правочину у вигляді двосторонньої реституції. У випадку подання позову про застосування реституції заінтересованою особою, яка не є стороною правочину(або прокурором в її інтересах), зазначений спосіб захисту передбачає зобов'язання відповідачів-сторін правочину здійснити відповідні дії з повернення одна одній отриманого за таким правочином, з метою захисту інтересів заінтересованої особи. В такому випадку реституція як спосіб захисту не є задоволенням позовних вимог на користь позивача, як на це помилково послався суд першої інстанції, а передбачає здійснення сторонами відповідних дій з приведення сторін у попереднє становище, з метою задоволення охоронюваних інтересів заінтересованої особи-позивача. Оскільки неправильне посилання господарського суду першої інстанції на неможливість застосування реституції щодо відповідача у справі не призвело до неправильного висновку, залишив в цій частині рішення без змін.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій, виходячи з наступного.

Судами попередніх судових інстанцій встановлено, що у документації конкурсних торгів, яка затверджена протоколом засідання комісії конкурсних торгів від 27.04.2016, предметом закупівлі визначено бульдозер марки Т-170 або еквівалент, новий, не раніше 2015 року випуску, у заводському виконанні.

Також встановлено, що проведення державної закупівлі передбачено річним планом закупівель першого відповідача на 2016 рік, затверджений рішенням комітету з конкурсних торгів від 17.12.2015 № 37 (зі змінами). Оголошення про проведення державних закупівель оприлюднена на веб-порталі уповноваженого органу 28.04.2016 за № 110436 та у "Віснику державних закупівель " № 82 від 28.04.2016 р.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про здійснення державних закупівель " (в редакції чинній на час проведення спірної державної закупівлі), принципами здійснення закупівель є добросовісна конкуренція серед учасників, недискримінація учасників тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 22 цього Закону, документація конкурсних торгів не повинна містити вимог, що обмежують конкуренцію та призводять до дискримінації учасників.

Прокурор, в обґрунтування позову, зазначає, зокрема, про те, що замовником 1-м відповідачем (КП "Сумижилкомсервіс") допущені порушення принципів добросовісної конкуренції та недискримінації учасників під час розміщення документації оцінки пропозиції конкурсних торгів учасників.

Суди попередніх судових інстанцій дійшли правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора в частині визнання недійсними результатів державної закупівлі, оформлені протоколом оцінки пропозицій конкурсних торгів, цінових пропозицій від 14.06.2016 комітету з конкурсних торгів КП "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради щодо визначення переможця державної закупівлі бульдозера Т-170 або еквівалента, та як наслідок - визнання недійсним договору купівлі-продажу бульдозера з підстав наявності фактів порушення замовником -1-м відповідачем вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" щодо розміщення документації конкурсних торгів та оцінки конкурсних пропозицій учасників.

Колегія суддів зазначає, що в зазначеній частині рішення та постанова скаржником не оскаржується.

Судові рішенні у даній справі оскаржуються в частині відмови у задоволенні позову щодо застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу від 01.07.2016 №16/07/01-0.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Також суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Частиною 2 статті 208 Господарського кодексу України передбачено, що у разі визнання недійсним зобов'язання, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

В 2.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису частини першої статті 58 ГПК, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе). В пункті 2.10 цієї Постанови зазначено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

В пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В Узагальненнях Верховного суду України від 24.11.2008 р. "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК ( 435-15 ) немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Таким чином чинне законодавство передбачає право не тільки сторін оспорюваного правочину, а й будь-якої заінтересованої особи, а в передбачених випадках -прокурора, звернутись з позовом до господарського суду про визнання такого правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності такого правочину у вигляді двосторонньої реституції.

У випадку подання позову про застосування реституції заінтересованою особою, яка не є стороною правочину (або прокурором в її інтересах), зазначений спосіб захисту передбачає зобов'язання відповідачів-сторін правочину здійснити відповідні дії з повернення одна одній отриманого за таким правочином, з метою захисту інтересів заінтересованої особи. В такому випадку реституція як спосіб захисту не є задоволенням позовних вимог на користь позивача, як на це помилково послався суд першої інстанції, а передбачає здійснення сторонами відповідних дій з приведення сторін у попереднє становище, з метою задоволення охоронюваних інтересів заінтересованої особи-позивача.

Імперативна норма частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачає наслідком недійсності правочину саме двосторонню реституцію, яка полягає у поверненні у натурі кожною стороною одна одній всього, що вона одержала на виконання цього правочину, в той час як позовні вимоги всупереч цій нормі сформульовані у вигляді застосування односторонньої реституції шляхом повернення 2-м відповідачем (постачальником) 1-му позивачу (покупцю) отриманих за спірним Договором грошових коштів без повернення покупцем постачальнику отриманого за Договором бульдозера.

Таким чином позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу від 01.07.2016 № 16/07/01-02 у вигляді стягнення з ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" на користь КП "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради 1699002 грн., сплачених за поставку бульдозера Т-170 суперечать чинному законодавству, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Крім цього незастосування господарським судом першої інстанції за власною ініціативою двосторонньої реституції не суперечить чинному законодавству, оскільки ч. 5 статті 216 Цивільного кодексу України застосування судом з власної ініціативи наслідків недійсності правочину передбачено як право, а не обов'язок суду. Зазначене право суд реалізовує в залежності від певних обставин справи, з урахуванням встановлених ст. 3 Цивільного кодексу України таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

Як вже зазначалося вище, спірний Договір, укладений за результатами державної закупівлі у формі відкритих торгів, яка проведена з порушенням вимог законодавства, підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений з порушенням порядку укладення відповідних договорів.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання спірного Договору 2-й відповідач поставив 1-му відповідачу бульдозер Т-170, реєстраційний номер 34660АЕ, заводський номер 19-01180 (копія свідоцтва про реєстрацію в т. 1 на а.с. 53), а 1-й відповідач в свою чергу перерахував 2-му відповідачу грошові кошти в сумі 1699000 грн.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи є лист КП "Сумижилкомсервіс" з якого вбачається, що бульдозер марки Т-170 з моменту введення його в експлуатацію 01.09.2016 по 30.04.2016 відпрацював 1 374 години, а його залишкова вартість за час експлуатації , зменшилась та становить 1 227 057 грн.

З наведеного слід зробити висновок, що в даному випадку неможливо застосувати ст. 216 ЦК України, оскільки придбаний бульдозер експлуатувався, тобто кожна із сторін не може повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а можливе лише відшкодування його вартість грошима.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх судових інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про частково задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017, ухваленої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі № 920/55/17 - без змін.

Головуючий Н. Нєсвєтова

Судді А. Ємельянов

І. Кондратова