ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017 року Справа № 904/5591/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , довіреність №Ц/3-04/284-16 від 11.10.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність №ББУ/ПУ477/ВП/16 від 13.12.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "ОСОБА_3 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман Донецької області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 року по справі №904/5591/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "ОСОБА_3 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман Донецької області

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 61 425,00 грн. штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_3 залізниця" (позивач) з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (відповідач), у яких заявило вимогу про стягнення 61 425,00 грн. штрафу за невірно визначену масу вантажу у залізничній накладній № 45962826.

Також, разом із позовною заявою позивачем до суду подано заяву про відновлення строку, в якій викладено прохання щодо поновлення пропущеного з поважних причин строку позовної давності. Заяву обґрунтовано тим, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2017 по справі №904/4652/17 було повернуто без розгляду позовну заяву ПАТ "Укрзалізниця" до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" №2022/377 від 10.04.2017 про стягнення штрафу в сумі 61 425,00 грн. внаслідок допущення позивачем технічної помилки. У зв'язку з поверненням позовної заяви сплинув визначений законом 6 місячний строк позовної давності. Оскільки первісний позов було підготовлено та направлено до суду у межах строку позовної давності, позивач вважає, що цей строк ним пропущено з поважних причин.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 року по справі №904/5591/17 (суддя Воронько В.Д.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого права, розпочався з 19.10.2016 року та закінчився 19.04.2017 року. Проте, дану позовну заяву позивачем було подано до суду 04.05.2017 року. Тобто, позивач звернуся до суду з даним позовом поза межами шестимісячного строку позовної давності.

Не погодившись з даним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_3 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній посилається на те, що позовні вимоги ПАТ Укрзалізниця є обґрунтованими, доведеними належними доказами і підлягають задоволенню.

Первинна позовна заява №2022/377 від 10.04.2017 року була подана у межах встановленого законом строку позовної давності. Однак ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2017 року дану позовну заяву повернуто без розгляду з причин неправильного зазначення в опису вкладення поштового відправлення дати позовної заяви - 10.02.2017 року, замість 10.04.2017 року.

При повторному направленні позовної заяви №2022/377 від 10.04.2017 року до неї додано заяву про поновлення строку позовної давності, так як цей строк було пропущено через технічну помилку - описку в даті позовної заяви, вказаної в описі вкладення.

Вважає, що наведені в заяві про поновлення строку фактичні обставини були необґрунтовано відхилені судом, що призвело до прийняття рішення про відмову в позові.

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" у запереченні на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 року у справі №904/5591/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 року

було прийнято апеляційну скарги та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 21.09.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

07.10.2016 року зі станції відправлення Миколаївка- Донецька Придніпровської залізниці відповідачем Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" на станцію призначення ОСОБА_3 залізниці було здійснено відправлення навалом вугілля камяного марки г-газовий за накладною №45962826 у вагонах №№55851059, 56099146, 62469564, 56850738, 56968969, 61120911, 58939661, 56557820, 61863924, 56151418, 52187796; вантажоодержувач ТОВ "ДТЕК Східенерго" ДТЕК Курахівська ТЕС.

Згідно накладної №45962826 визначена відправником загальна маса вантажу становить 759850 кг, у тому числі у вагонах: №55851059 69300 кг; №350 кг; №62469564 - 69800 кг; №56850738 69400 кг; №56968969 68400 кг; №61120911 69300 кг; №500 кг; №56557820 63400 кг; №61863924 69800 кг; №56151418 68300 кг; №52187796 69300 кг.

15.10.2016 року на 20 колію вантажного парку на проміжної станції Красноармійськ ОСОБА_3 залізниці прибув (в зміні приймальників поїздів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6М.) поїзд №1464 в складі якого знаходились вагони №№61863924, 62469564, 56151418, 56850738, 56557820, вантаж вугілля, за накладною №45962826.

По прибуттю при зважуванні на динамічних тензовагах в даних вагонах виявлено невідповідність маси вантажу більше вантажопідйомності. При комерційному огляді у вагонах комерційної несправності не виявлено.

Відповідно до пункту 2 Порядку дій працівників станції, затвердженого 11.05.2007 заступником генерального директора УЗ ОСОБА_7, вагони №№61863924, 62469564, 56151418, 56850738, 56557820 були відчеплені від складу поїзда №1464 для зважування на 150-тонних статичних вагах станції і перебували на 31 колії сортувального парку, де проводилось зважування вантажу у вагонах. Після чого по 26.10.2016 вказані вагони знаходились на колії сортувального парку в очікуванні дозування, у звязку з відсутністю засобів для перевантаження.

26.10.2016 року вагони №№61863924, 62469564, 56151418, 56850738, 56557820 були подані на вантажний двір ст. Красноармійськ для дозування вантажу, після чого надлишки вантажу з даних вагонів було перевантажено у вагон №66788126.

У звязку зі здійсненням 26.10.2016 року контрольного переважування на станції Красноармійськ ОСОБА_3 залізниці, на підставі актів загальної форми від 26.10.2016 (а.с. 14-18) було складено комерційні акти БН №729238/24, БН №729235/238, БН №729233/236, БН №729237/240 та БН №729238/241 від 26.10.2016 року (а.с.8-12) які засвідчують встановлені розбіжності фактичної маси вантажу із зазначеною у накладній масою.

Згідно комерційного акту БН №729235/238 від 26.10.2016 року (а.с. 8), складеного на станції Красноармійськ ОСОБА_3 залізниці, на підставі актів загальної форми №24112 від 15.10.2016, №688 в/ст від 18.10.2016, №716 в/ст від 26.10.2016 залізницею було здійснено контрольне переважування вагону №61863924, під час якого встановлено наступне: - нетто 71000 кг, що більше ваги, зазначеної в документі на 1200 кг і понад ВП (рос. - ГП) на 1000 кг; - поверхня вантажу нижче бортів на 20 см, розрівняно, маркування поздовжніми борознами не пошкоджено; - двері, люки закриті, течі вантажу немає; вагон у технічному стані справний; - 26.10.2016 після дозування надлишок вантажу з вагону №61863924 у кількості 1600 кг перевантажений у вагон №66788126.

Згідно комерційного акту БН №729233/236 від 26.10.2016 року (а.с. 9), складеного на станції Красноармійськ ОСОБА_3 залізниці, на підставі актів загальної форми №24111 від 15.10.2016, №688 в/ст від 18.10.2016, №715 в/ст від 26.10.2016 залізницею було здійснено контрольне переважування вагону №56151418, під час якого встановлено наступне: - нетто 70000 кг, що більше ваги, зазначеної в документі на 1700 кг і понад ВП (рос. - ГП) на 1000 кг; - поверхня вантажу нижче бортів на 20 см, розрівняно, маркування поздовжніми борознами не пошкоджено; - двері, люки закриті, течі вантажу немає; вагон у технічному стані справний; - 26.10.2016 після дозування надлишок вантажу з вагону №56151418у кількості 2000 кг перевантажений у вагон №66788126.

Згідно комерційного акту БН №729234/237 від 26.10.2016 (а.с. 10), складеного на станції Красноармійськ ОСОБА_3 залізниці, на підставі актів загальної форми №24113 від 15.10.2016, №688 в/ст від 18.10.2016, №717 в/ст від 26.10.2016 залізницею було здійснено контрольне переважування вагону №56557820, під час якого встановлено наступне: - нетто 70000 кг, що більше ваги, зазначеної в документі на 1600 кг і понад ВП (рос. - ГП) на 1000 кг; - поверхня вантажу нижче бортів на 20 см, маркування поздовжніми борознами не пошкоджено; - двері, люки закриті, течі вантажу немає; вагон у технічному стані справний; - 26.10.2016 після дозування надлишок вантажу з вагону №56557820 у кількості 2300 кг перевантажений у вагон №66788126.

Згідно комерційного акту БН №729237/240 від 26.10.2016 (а.с. 11), складеного на станції Красноармійськ ОСОБА_3 залізниці, на підставі актів загальної форми №24117 від 15.10.2016, №688 в/ст від 18.10.2016, №710 в/ст від 26.10.2016 залізницею було здійснено контрольне переважування вагону №56850738, під час якого встановлено наступне:- нетто 71000 кг, що більше ваги, зазначеної в документі на 1600 кг і понад ВП (рос. - ГП) на 1000 кг; - поверхня вантажу нижче бортів на 10 см, розрівняно, маркування поздовжніми борознами не пошкоджено; - двері, люки закриті, течі вантажу немає; вагон у технічному стані справний; - 26.10.2016 після дозування надлишок вантажу з вагону №56850738 у кількості 2200 кг перевантажений у вагон №66788126.

Згідно комерційного акту БН №729238/241 від 26.10.2016 (а.с. 12), складеного на станції Красноармійськ ОСОБА_3 залізниці, на підставі актів загальної форми №24118 від 15.10.2016, №688 в/ст від 18.10.2016, №719 в/ст від 26.10.2016 залізницею було здійснено контрольне переважування вагону №62469564, під час якого встановлено наступне: - нетто 71100 кг, що більше ваги, зазначеної в документі на 1300 кг і понад ВП (рос. - ГП) на 1100 кг; - поверхня вантажу нижче бортів на 30 см, розрівняно, маркування поздовжніми борознами не пошкоджено; - двері, люки закриті, течі вантажу немає; вагон у технічному стані справний; - 26.10.2016 після дозування надлишок вантажу з вагону №62469564 у кількості 1750 кг перевантажений у вагон №66788126.

В подальшому відчеплені вагони №№56151418, 56557820, 61863924, 56850738, 62469564 були виключені з групової накладної та відправлені по новій (досильній) накладній №51975183 (а.с.37) з відміткою в графі 49 згідно Правил перевезення вантажів (ч. 1) р. 4 п. 4.3 про складання комерційного акту з зазначенням причин, номера та дати для видачі вантажоодержувачу.

Вагон №66788126 з перевантаженими в нього надлишками вантажу із вказаних вагонів також був відправлений по новій накладній №51959120 на адресу начальника станції ОСОБА_3 для видачі вантажоодержувачу.

За невірно вказану вантажовідправником масу вантажу у накладній №45962826 по вагонах №№56151418, 56557820, 61863924, 56850738, 62469564, факт чого встановлений залізницею під час переважування вагонів на статичних вагах і зафіксований актами загальної форми №№ 715 в/ст - 719 в/ст від 18.10.2016 та комерційними актами БН №729238/24, БН №729235/238, БН №729233/236, БН №729237/240 та БН №729238/241 від 26.10.2016, позивачем було нараховано відповідачеві штраф у розмірі пятикратної провізної плати: (2457,00 грн х 5) х 5 вагонів = 61425,00 грн.

Відповідач із позовними вимогами не погоджується, посилаючись на те, що комерційні акти, які є підставою для відповідальності вантажовідправника, складені через 8 діб після виявлення розбіжності по масі вантажу, тобто з грубим порушенням Правил складання актів, а відтак не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. Акти загальної форми не можуть бути підставою для відповідальності відправника, оскільки це не передбачено ані правилами, ані Статутом залізниць України. Також відповідач зазначає, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, а вказані ним доводи у заяві про поновлення строку не є поважними, у звязку з чим просить відмовити у відновленні пропущеного строку позовної давності та у позові в повному обсязі.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до статей 909 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому регулюються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №457від 06.04.1998, який визначає обовязки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

У відповідності до ст. 5 Статуту залізниць України Мінтранс на підставі цього Статуту затверджує Правила перевезення вантажів (далі - Правила) та інші нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті та є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 23 цього Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084.

Згідно з п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред'явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989). У відповідності до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (ч. 1 п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів).

Пунктом 1.3 Правил оформлення перевізних документів встановлено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

У відповідності до ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

Згідно з пунктами 2.1, 6.6, 6.7 та додатком №3 Правил оформлення перевізних документів графи накладної "Маса вантажу в кг. визначена відправником" та "Спосіб визначення маси" заповнюються відправником.

У відповідності до пункту 2.3 цих Правил правильність внесених у накладену відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 і зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

В силу приписів частин 1 і 2 статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 № 334, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена не збереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Президією Вищого Господарського суду України у пункті 6.1 Роз'яснення "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" №04-5/601 від 29.05.2002 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту залізниць України.

На підставі викладеного колегія судді не погоджується з доводами відповідача про те, що акти загальної форми не можуть бути підставою для відповідальності відправника.

З матеріалів справи вбачається, що факти розбіжності маси вантажів, вказаної у перевізному документі №45962826, з фактичною масою у вагонах: №62469564 - на 1300 кг, №56850738 - на 1600 кг, №56557820 - на 1600 кг, №61863924 - на 1200 кг, №56151418 - на 1700 кг засвідчено актами загальної форми №№ 715 в/ст, 716 в/ст, 717 в/ст, 718 в/ст, 719 в/ст від 18.10.2016 та комерційними актами БН №729238/24, БН №729235/238, БН №729233/236, БН №729237/240, БН №729238/241 від 26.10.2016. При цьому, у наведених комерційних актах міститься інформація щодо непорушності маркування вантажів поздовжніми борознами у вагонах.

Враховуючи викладені обставини, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, господарський суд дійшов правомірного висновку про необґрунтованість посилань відповідача на порушення позивачем порядку оформлення документів, на підставі яких заявлено позовні вимоги, у тому числі Правил складання актів. Надані позивачем документи надають можливість в повній мірі засвідчить факт та характер допущено відповідачем порушення і розмір відповідальності.

З огляду на що, заперечення в цій частині підставно не прийняті господарським судом до уваги, оскільки не відповідають вимогам чинних нормативно-правових актів у галузі спірних правовідносин та не підтверджуються матеріалами справи.

Приписами ст. 122 Статуту залізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту; при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно ч. 1 ст. 118 Статуту залізниць України за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За накладною №45962826 провізну плату за вагони №№62469564, 56850738, 56557820, 61863924, 56151418 визначено у сумі 2457,00 грн. за кожний.

Заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі п'ятикратної провізної плати у сумі 61 425,00 грн. (із розрахунку: (2457,00 х 5) х 5) є обґрунтованою.

В той же час, при винесенні рішення господарським судом було розглянуто заяву позивача про відновлення строку позовної давності та заяву відповідача про застосування до спірних відносин наслідків спливу цього строку з огляду на неповажність підстав для його поновлення.

Стосовно даних заяв, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 цього Кодексу).

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень після закінчення пятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Факт внесення вантажовідправником в накладну №45962826 неправильної маси вантажу у вагонах №№62469564, 56850738, 56557820, 61863924, 56151418 був встановлений на станції Красноармійськ ОСОБА_3 залізниці під час переважування вагонів на статичних вагах станції 18.10.2016, що підтверджується актами загальної форми №№ 715 в/ст, 716 в/ст, 717 в/ст, 718 в/ст, 719 в/ст від 18.10.2016 року та складеними на їх підставі після дозування та перевантаження надлишків вантажів комерційними актами БН №729238/24, БН №729235/238, БН №729233/236, БН №729237/240, БН №729238/241 від 26.10.2016.

Отже, перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до господарського суду за захистом свого права, розпочався з 19.10.2016 року і закінчився 19.04.2017 року.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України, днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надіслано позовну заяву (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

З матеріалів справи вбачається, що дану позовну заяву позивачем було подано до суду 04.05.2017 року, про що свідчить поштовий штемпель відділення звязку на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду (а.с. 25). Тобто, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом поза межами шестимісячного строку позовної давності.

В пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від №10 29.05.2013 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України) (п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від №10 29.05.2013 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів).

В обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем та заявником апеляційної скарги вказано на те, що первісно подану позовну заяву №2022/377 від 10.04.2017 року про стягнення з відповідача штрафу в сумі 61425,00 грн. було повернуто без розгляду ухвалою господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/4652/17 по причині неправильного зазначення в описі вкладення до поштового відправлення дати позовної заяви 10.02.2017, замість 10.04.2017. Після усунення помилки, яка є опискою, позовну заяву №2022/377 від 10.04.2017 року з додатками було повторно направлено відповідачу та подано до суду.

В той же час за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

В разі скасування ухвали господарського суду про відмову у прийнятті позовної заяви або про її повернення перебіг позовної давності переривається з дня первісного подання цієї заяви до суду (п. 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від №10 29.05.2013 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів).

Як встановлено матеріалами справи ухвала господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/4652/17, якою повернуто первісну подану позовну заяву позивача № 2022/377 від 10.04.2017 року, не скасована, у звязку з чим перебіг позовної давності не переривався.

Колегія суддів зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності позовних заяв. Норми, які регламентують строки подання позовних заяв, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані, в тому числі і норми, які встановлюють строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У звязку з чим, первісне звернення позивача з позовною заявою наприкінці шестимісячного терміну для пред'явлення позову, допущення помилки при підготовці документів до суду, свідчать про недостатню організацію роботи юридичної служби на підприємстві позивача, що господарський суд правомірно розцінив як неповажну причину для пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів констатує, що позивачем не надано будь-яких доказів наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання останнім позову.

Враховуючи викладене, господарський суд підставно не визнав поважними причини пропущення позовної давності, не захистив порушене право та відмовив в задоволенні позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 104 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "ОСОБА_3 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 року у справі № 904/5591/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 26.09.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Л.О. Чимбар