ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті позовної заяви

22 вересня 2017 р. Справа № 902/878/17

Суддя господарського суду Банасько О.О., розглянувши матеріали

за позовом: СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED), Рама-IV-Роуд, район Хіонг Тан, округ Хлонг Тоєє, Бангкок, Королівство Таїланд

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕПТУН ГЛОБАЛ ЕКСПОРТ", м. Вінниця

до: Фізичної особи ОСОБА_5, м. Люсден, Нідерланди

про стягнення 2 600 000,00 грн та визнання права власності на корпоративні права

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED) до Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕПТУН ГЛОБАЛ ЕКСПОРТ" про стягнення 2 600 000,00 грн за договором про повернення коштів за невиконане постачання товару від 16.02.2017 р. та до Фізичної особи ОСОБА_5 про визнання права власності на корпоративні права ТОВ "НЕПТУН ГЛОБАЛ ЕКСПОРТ" 100% статутного капіталу номінальною вартістю 10 000,00 грн за позивачем.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд прийшов до висновку, що у її прийнятті в частині вимоги про визнання права власності на корпоративні права на ТОВ "НЕПТУН ГЛОБАЛ ЕКСПОРТ" 100% статутного капіталу номінальною вартістю 10 000,00 грн за позивачем необхідно відмовити виходячи з наступних міркувань.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до статті 125 Конституції України, статей 17, 18, 22 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності; суди загальної юрисдикції спеціалізуються, зокрема, на розгляді господарських справ, при цьому місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Підвідомчість справ судам загальної юрисдикції визначається процесуальними законами, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1 ГПК України).

Згідно зі ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2)справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов'язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів; 4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство; 9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет.

Статтею 24 ЦК України встановлено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У відповідності до ч.1 ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст.123, 124 ГПК України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Під іноземними суб'єктами господарювання слід розуміти юридичних осіб, а також організації, які створені та зареєстровані за законом, іншим, ніж законодавство України.

Статтею 19 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності визначається правом держави, у якій фізична особа зареєстрована як підприємець. За відсутності в державі вимог щодо обов'язкової реєстрації застосовується право держави основного місця здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до приписів статей 73, 74 зазначеного Закону України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Такими чином з системного аналізу наведених вище норм слідує, що відповідачами у господарському спорі можуть бути підприємства та організації, фізичні особи, які зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності та фізичні особи у спорах, що виникають з корпоративних відносин.

У п.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 р. № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін, зокрема:

- спори про визнання права власності на акції, спори щодо укладення, розірвання, зміни, виконання, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій, та спори щодо інших правочинів з акціями, крім спорів, пов'язаних з порушенням переважного права акціонерів на придбання акцій;

- спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками ТОВ або ТДВ про право власності на частку тощо.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, зокрема її вступної частини та тексу останньої, позивачем (СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED) звертаючись з даним позовом до суду в якості відповідача 2 визначено: Фізичну особу - громадянина ОСОБА_5.

При цьому позивачем доказів того, що Фізична особа ОСОБА_5 являється суб'єктом підприємницької діяльності та доказів реєстрації відповідача як СПД за правом держави, у якій фізична особа зареєстрована як підприємець чи за правом держави основного місця здійснення підприємницької діяльності суду не надано.

В той же час спір у даній справі в частині вимоги про визнання права власності на корпоративні права не є корпоративним.

Із долученого до матеріалів справи договору застави майнових прав (майнова порука) від 16.02.2017 р. слідує, що вказаний договір зі сторони заставодержателя укладено від імені громадянина ОСОБА_5.

Таким чином позивачем заявлено позов до відповідача 2 як громадянина без наявності у останнього статусу фізичної особи - підприємця.

Відтак за наявного визначеного позивачем суб'єктного складу сторін суд позбавлений можливості здійснити розгляд заявленої останнім вимоги, позаяк виходячи зі змісту ст.ст. 1, 12, 21 ГПК України фізична особа - громадянин не може виступати в якості відповідача у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За таких обставин даний позов поданий СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED) до відповідача 2, якого не визначено суб'єктом підприємницької діяльності не підлягає розгляду в господарському суді, що є підставою для відмови в прийнятті даної заяви в цій частині до розгляду відповідно до п.1 ч.1 ст.62 ГПК України.

Відмова господарського суду в прийнятті даної позовної заяви не суперечить ч. 2 ст. 124 Конституції України, оскільки це не позбавляє позивача права на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів у спосіб і в порядку встановленому Конституцією України та законами України, зокрема, звернення до суду, врахувавши вищевказані зауваження щодо суб'єктного складу сторін.

Відмовляючи у прийнятті однієї із заявлених вимог суд приймає до уваги п. 16 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.08.2007 р. № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" в якому вказано, що ГПК не передбачено можливості об'єднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Тому в разі подання позову, в якому такі вимоги об'єднано, господарський суд приймає позовну заяву в частині вимог, що підлягають розглядові господарськими судами, а в іншій частині з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК - відмовляє у прийнятті позовної заяви. Якщо у розгляді справи буде встановлено, що провадження у відповідній частині порушено помилково, господарський суд припиняє провадження у справі в цій частині згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК.

Стосовно вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕПТУН ГЛОБАЛ ЕКСПОРТ" про стягнення 2 600 000,00 грн за договором про повернення коштів за невиконане постачання товару від 16.02.2017 р. суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

За приписами ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника; керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище; представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Відповідно до статті 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Довіреність є підставою для представництва і ґрунтується на односторонньому волевиявленні особи, яку представляють і за своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином.

Згідно з приписами ст. 57 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Якщо у справі бере участь іноземне підприємство, організація, слід мати на увазі, що відповідно до ст.34 Закону України "Про міжнародне приватне право" порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Статтею 13 цього ж Закону встановлено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Господарський суд має право приймати іноземні офіційні документи без консульської легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Станом на момент звернення позивача з позовною заявою до суду Королівство Таїланд не є учасником Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаага, 1961), якою передбачено спрощений порядок засвідчення документів шляхом проставлення на них спеціальної печатки - апостиля. Крім того відсутня ратифікована угода укладена між Україною та Королівством Таїланд яка відміняє чи спрощує дану формальну процедуру або звільняє сам документ від легалізації.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви до неї на підтвердження повноважень представника яким підписано позовну заяву (ОСОБА_6) долучено довіреність без номера від 23.05.2017 виданої СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED), яка викладена шляхом розміщення тексту довіреності в двох колонках на українській та англійській мовах з відтиском печатки СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED) тощо.

Згідно з ч.3 ст.14 Закону України "Про засади державної мовної політики" сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, додана до позовної заяви довіреність без номера від 23.05.2017 р. не може бути належним доказом наявності у ОСОБА_6 повноважень на представництво інтересів СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED) та відповідно наявності в представника повноважень на підписання позовної заяви виходячи із:

- відсутності консульської легалізації вказаної довіреності;

- відсутності офіційної печатки на довіреності;

- відсутності засвідченого перекладу тексту довіреності у бюро перекладів або нотаріально.

Зазначене в свою чергу, навіть за умови відповідності суб'єктного складу сторін приписам ст.ст. 1, 12, 21 ГПК України, є підставою для повернення даної позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України згідно із якою суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо: позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Окрім того розглядаючи матеріали позовної заяви суд зауважує, що згідно із ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).

Згідно із ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов'язків, передбачених процесуальним законом.

Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст.ст. 54, 57 ГПК України. Невиконання більшості з вимог зазначених норм тягне за собою в якості негативного наслідку повернення позовної заяви без розгляду.

Приписами ч.1 ст.56 ГПК України (з урахуванням внесених змін відповідно до Закону України від 19.05.2011 р. № 3382-VI) встановлено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

При цьому, вказана правова норма не ставить обов'язок позивача, прокурора направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів в залежність від того чи є у відповідача в наявності ці документи, а містить імперативну норму щодо обов'язковості надіслання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляються можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Вищезазначені приписи мають на меті забезпечення як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р).

У Рішенні у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі, суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У пункті 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наголошено на тому, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Позивачем в порушення наведених вище законодавчих приписів не надано належних доказів надіслання відповідачам всіх доданих до позовної заяви документів.

Так, позивачем в якості доказу надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів долучено до позовної заяви описи вкладення від 14.09.2017 р., однак останні не можуть вважатися належним доказом відправлення копії позовної заяви та доданих до позовної заяви документів відповідачам із врахуванням діючої редакції ч.1 ст.56 ГПК України, оскільки в них не вказано всіх документів які додані до позовної заяви в якості додатків.

Як вбачається із позовної заяви б/н від 14.09.2017 р. до неї долучено 10 додатків в той час як в описах вкладення від 14.09.2017 р. відсутній додаток до позовної заяви за номером № 1 (документ про сплату судового збору).

При цьому в описах-вкладення міститься вказівка на надсилання додатків, які відсутні в додатках до позовної заяви, а саме витяг з При цьому в описах-вкладення міститься вказівка на надсилання додатків, які відсутні в додатках до позовної заяви, а саме витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.02.2017 р. та інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.09.2017 р.

Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.02.2017 р. та інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.09.2017 р.Згідно з п.6 ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

На підставі викладеного вище позовна заява в частині вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕПТУН ГЛОБАЛ ЕКСПОРТ" про стягнення 2 600 000,00 грн за договором про повернення коштів за невиконане постачання товару від 16.02.2017 р. та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Дійшовши висновку про повернення позовної заяви суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до п.27 Європейського суду з прав людини у справі "Пелевін проти України" (no. 24402/02 від 20.05.2010 р.) "Суд зазначає, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою".

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (Заява № 28249/95), положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду надавати належні докази на підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву та надіслання копії позовної заяви та доданих до неї документів іншій стороні. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

Водночас, процесуальне законодавство, зокрема ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України не обмежує позивача у праві та можливості повторно звернутися із позовною заявою до господарського суду після її повернення та усунення допущеного порушення.

Тобто, конкретно у цьому випадку позивач має можливість безперешкодно подати новий позов в загальному порядку.

При цьому слід зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення процесуальних недоліків, що зумовили її повернення (надання належних доказів на підтвердження представника який підписав позовну заяву та надання належних доказів надіслання копії позовної заяви та доданих до неї документів - лист з описом вкладення із зазначенням всіх доданих до позовної заяви документів тощо).

У зв'язку з наведеним вище суд вважає необхідним зазначити, що оскільки позовна заява не прийнята судом до розгляду питання про вжиття заходів про забезпечення позову не вирішується по суті.

Окрім того суд зазначає, що відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі повернення заяви або скарги, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, для повернення сплаченого судового збору позивачу необхідно подати до суду відповідне клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 21, п.1 ч.1 ст.62, п.п.1, 6 ч.1 ст.63, ст.ст.86, 115, 123, 124 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. У прийнятті позовної заяви СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED) в частині вимоги до Фізичної особи ОСОБА_5 про визнання права власності на корпоративні права ТОВ "НЕПТУН ГЛОБАЛ ЕКСПОРТ" 100% статутного капіталу номінальною вартістю 10 000,00 грн за позивачем відмовити.

2. Позовну заяву СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED) в частині вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕПТУН ГЛОБАЛ ЕКСПОРТ" про стягнення 2 600 000,00 грн за договором про повернення коштів за невиконане постачання товару від 16.02.2017 р. повернути без розгляду.

3. Позовну заяву на 4-х аркушах разом з матеріалами на 62-х аркушах та конверт повернути представнику СИНЕРДЖІ ХОЛДІНГ ГРУП КОМПАНІ ЛІМІТЕД (SYNERGY HOLDING GROUP COMPANY LIMITED).

4. Копію позовної заяви б/н від 14.09.2017 р., довіреності без номера від 23.05.2017 р. та описів поштових відправлень від 14.09.2017 р. долучити до примірника ухвали, яка залишається в справі.

5. Копію ухвали надіслати сторонам (представнику позивача з матеріалами позовної заяви б/н від 14.09.2017 р. на 66-и аркушах та конверт) рекомендованим листом.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - офіс № 3656/29, 10-й поверх, Грін-Таур-Білдінг, Рама-IV-Роуд, район Хіонг Тан, округ Хлонг Тоєє, Бангкок, Королівство Таїланд

3 - представнику позивача ОСОБА_6 - АДРЕСА_1

4 - відповідачу 1 - вул. Волошкова, 55, м. Вінниця, 21034.

5 - відповідачу 2 - АДРЕСА_2