РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017Справа №914/1279/17

За позовом: комунального закладу Львівської обласної ради "ДРОГОБИЦЬКА МІСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ";

до: Львівської обласної ради;

про: визнання протиправним та скасування рішення.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Фартушок Н.Б. - за довіреністю від 03.04.2017 № б/н;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Комунальний заклад Львівської обласної ради "ДРОГОБИЦЬКА МІСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ" звернувся до господарського суду Львівської області із позовом до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані невідповідністю оспорюваного рішення нормам закону та порушенням прав територіальної громади, відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 26.06.2017 № 914/1279/17 вказану вище позовну заяву надіслано за виключною підсудністю до господарського суду м. Києва на підставі ч. 5 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 914/1279/17. Розгляд справи призначено на 31.07.2017. Вказаною ухвалою судом відмовлено позивачу в задоволенні заяви останнього про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони Львівській обласній раді або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо припинення комунального закладу Львівської обласної ради "ДРОГОБИЦЬКА МІСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ" до набрання рішенням у даній справі законної сили.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст.ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 31.07.2017 продовжив строк розгляду спору та відклав розгляд даної справи на 13.09.2017.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Більш того, в матеріалах даної справи містяться повідомлення поштового зв'язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштових відправлень суду.

Відповідач правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов до суду не подав у зв'язку із чим, відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

До господарського суду надійшла заява представника позивача про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони Львівській обласній раді або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо припинення комунального закладу Львівської обласної ради "ДРОГОБИЦЬКА МІСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ" до набрання рішенням у даній справі законної сили.

Судом відмовлено в задоволенні вказаної заяви представника позивача, оскільки останнім до суду разом із позовною заявою була подана аналогічна заява про вжиття заходів до забезпечення позову з тих же підстав, в задоволенні якої судом відмовлено ухвалою від 07.07.2017.

В судовому засіданні 13.09.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Львівської обласної ради ІІІ сесії VII скликання від 31.05.2016 № 174 "Про реорганізацію служби екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Львівській області" (далі - оспорюване рішення) вирішено:

- Припинити комунальне підприємство Львівської обласної ради «Львівська станція швидкої медичної допомоги» і комунальний заклад Львівської обласної ради «Дрогобицька станція швидкої медичної допомоги» шляхом приєднання до комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (п.1 оспорюваного рішення).

- Встановити, що КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» є правонаступником майна, прав і обов'язків комунального підприємства Львівської обласної ради «Львівська станція швидкої медичної допомоги» та комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицька станція швидкої медичної допомоги» (п. 2 оспорюваного рішення).

- Утворити комісії з питань припинення комунального підприємства Львівської обласної ради «Львівська станція швидкої медичної допомоги», комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицька станція швидкої медичної допомоги», згідно з додатком 1 до рішення (п. 3 оспорюваного рішення).

- Комісіям з питань припинення (п. 4 оспорюваного рішення):

Забезпечити здійснення організаційно-правових заходів щодо виконання цього рішення в порядку, встановленому чинним законодавством України (п. 4.1 оспорюваного рішення).

За результатами проведеної роботи надати передавальні акти на затвердження Львівській обласній раді (п. 4.2 оспорюваного рішення).

- Управлінню майном спільної власності Львівської обласної ради (ОСОБА_2) (п. 5 оспорюваного рішення):

За попереднім погодженням із департаментом охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації внести зміни до статуту комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (п. 5.1 оспорюваного рішення).

Розробити й подати на затвердження Львівській обласній раді нову структуру і штатний розпис комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (п. 5.2 оспорюваного рішення).

- Доручити управлінню майном спільної власності Львівської обласної ради (ОСОБА_2) спільно з департаментом охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації (Б. Чечотка) і представниками Львівської облдержадміністрації в 30-денний термін провести аудит з метою з'ясування ситуації, яка склалася в КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», а також результати аудиту надати керівництву й депутатам Львівської обласної ради (п. 6 оспорюваного рішення).

- Після вивільнення посади керівника КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» у встановленому порядку провести конкурс на заміщення вакантної посади (п. 7 оспорюваного рішення).

- Департаментові охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації (Б. Чечотка) у межах визначених кошторисних призначень передбачити витрати на утримання КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», а також на процедуру припинення комунального підприємства Львівської обласної ради «Львівська станція швидкої медичної допомоги» і комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицька станція швидкої медичної допомоги» (п. 8 оспорюваного рішення).

- Контроль за виконанням рішення покласти на постійні комісії з питань з питань охорони здоров'я, материнства, соціального захисту, молодіжної політики, фізичної культури та спорту (ОСОБА_3), з питань комунального майна та приватизації (ОСОБА_4), з питань бюджету, соціально-економічного розвитку (ОСОБА_5) (п. 9 оспорюваного рішення).

Позивач вказує, що оспорюване рішення є протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суперечить нормам Конституції України та Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", так як передбачає скорочення лікувального закладу, який відноситься до існуючої мережі лікувальних закладів, а також прийняте без врахування мети та цілей такого закладу охорони здоров'я, як комунальний заклад Львівської обласної ради "ДРОГОБИЦЬКА МІСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ"; вказаним рішенням порушуються права територіальної громади м. Дрогобича та Дрогобицького району на безоплатне отримання в державних та комунальних закладах охорони здоров'я екстреної медичної допомоги.

Спір між сторонами судового процесу, як стверджує позивач, виник внаслідок невідповідності оспорюваного рішення нормам закону та порушенням прав територіальної громади. Відтак оспорюване рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Частиною 1 ст.21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Згідно з приписами ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Пунктом 20 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Частиною 14 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради, з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Таємне голосування обов'язково проводиться у випадках, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону (ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Тобто, з системного аналізу норм ст.ст.46, 59 вказаного нормативно-правового акту полягає, що представницький орган місцевого самоврядування приймає свої рішення у відповідності до порядку, визначеного регламентом ради.

Так відповідач, беручи до уваги звернення департаменту охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації від 14.09.2015 № 01-12-11/2555/02 та враховуючи висновки постійних комісій з питань бюджету, соціально-економічного розвитку, з питань комунального майна та приватизації, з питань охорони здоров'я, материнства, соціального захисту, молодіжної політики, фізичної культури та спорту, прийняв оспорюване рішення, яким, зокрема, припинив комунальний заклад Львівської обласної ради "ДРОГОБИЦЬКА МІСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ" шляхом приєднання до комунального закладу Львівської обласної ради "ЛЬВІВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ", а також встановив, що останній є правонаступником майна, прав та обов'язків, зокрема, комунального закладу Львівської обласної ради "ДРОГОБИЦЬКА МІСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ".

Відтак, твердження представника позивача про скорочення лікувального закладу без врахування мети та цілей такого закладу є недоведеними, оскільки, як вже зазначено вище, згідно оспорюваного рішення комунальний заклад Львівської обласної ради "ДРОГОБИЦЬКА МІСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ" припинено саме шляхом приєднання до комунального закладу Львівської обласної ради "ЛЬВІВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ", а також встановлення останнього правонаступником позивача.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Оскільки з положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України випливає, що підставою для звернення до суду є наявність в особи, що звертається, порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, а звернення до суду здійснюється з метою їх захисту, за відсутності доказів на підтвердження порушення прав позивача чи наявності у нього охоронюваного законом інтересу відносно обставин, якими обґрунтований позов, відсутні і підстави для задоволення такого позову.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено вище, позивачем не доведено, а судом не встановлено жодного порушення прав позивача при прийнятті відповідачем оспорюваного рішення, а також неправомірності його прийняття відповідачем.

Враховуючи, що позов задоволенню не підлягає, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21 вересня 2017 року

Cуддя С.В. Балац