ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р.Справа № 916/1601/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості до Ізмаїльського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Одеської області про стягнення 2669,53 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Ізмаїльського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Одеської області про стягнення 2669,53 грн., посилаючись на наступне.

Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості надає забезпечення та соціальні послуги у випадку безробіття відповідно до Закону України Про зайнятість населення, Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття на території м. Ізмаїл та Ізмаїльського району.

Так, в період з 13.11.2012 р. по 01.02.2013 р. громадянин ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) був зареєстрований та перебував на обліку в якості безробітного у Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості.

Відповідно до п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307 (із змінами) ОСОБА_3 було призначено та виплачено допомогу по безробіттю за період 13.11.2012 р.- 31.01.2013 р. у загальній сумі 2669,53 грн.

За даними верифікації наприкінці 2016 року до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості надійшла інформація про те, що громадянин ОСОБА_3 у період перебування на обліку безробітних Ізмаїльського МРЦЗ отримував пенсію.

Як вказує позивач, відповідно до п.п. 18 п. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової служби України 13.02.2009 р. № 60/62, було проведено перевірку підстав для виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_3 Для підтвердження вказаного факту було зроблено запит до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, на який отримано відповідь про те, що ОСОБА_3 дійсно отримує пенсію за віком з 15.02.2011 р.

Однак, розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком з 27.06.2010 р., тобто у період перебування на обліку безробітних з 13.11.2012 р. по 01.02.2013 р. не мав права на отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю, оскільки відповідно до пп. «г» ч. 3. ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 № 803-ХІІ не можуть бути визнані безробітними громадяни які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягай встановленого законом пенсійного віку.

Посилаючись на пп. 7 п. 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307 (із змінами), позивач вказує, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Як зазначає позивач, фактично пенсію ОСОБА_3 призначено лише 04.01.2013 р. внаслідок визнання постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2011 р. по справі № 2а-302/2011 та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. у цій самій справі, які набрали законної сили, нечинним рішення УПФУ в Ізмаїльському районі від 04.10.2010 р. № 40 про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_3 Таким чином, через дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області, які визнанні незаконними зазначеними судовими рішеннями, пенсіонер отримав змогу зареєструватися в Ізмаїльському МРЦЗ в якості безробітного та отримати допомогу по безробіттю у сумі 2669,53 грн.

Відтак, позивач вказує, що беручи до уваги те, що допомога по безробіттю надавалася ОСОБА_3 як засіб для існування, зазначена допомога виплачена Ізмаїльським МРЦЗ добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з боку ОСОБА_3, виплачена йому допомога по безробіттю у розмірі 2669,53 грн. поверненню громадянином ОСОБА_3 не підлягає. Таким чином встановлено непричетність ОСОБА_3 до нанесення матеріальної шкоди Ізмаїльському МРЦЗ - робочому органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Натомість матеріальна шкода (збитки) Ізмаїльському МРЦЗ - робочому органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття у розмірі отриманої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю у сумі 2669,53 грн. завдано неправомірними діями відповідача.

Наразі позивач зазначає, що в даному випадку шкода полягає в збитках, нанесених позивачу внаслідок виплати ОСОБА_3 за період 14.11.2011 р. - 14.11.2011 р., 19.04.2012 р. - 24.10.2012 р., 13.11.2012 р. - 31.01.2013 р. у вигляді допомоги по безробіттю, які він отримав виключно через неправомірні дії відповідача, оскільки за законом пенсіонер не може бути визнаним безробітним та не має права на отримання допомоги по безробіттю. Причиною нанесення шкоди стали протиправні дії відповідача при здійсненні владно-адміністративних повноважень, зокрема незаконне рішення від 04.10.2010 р. № 40 року про відмову в призначенні ОСОБА_3 пенсії на пільгових умовах. Адже, як вказує позивач, зазначене рішення дало можливість фактично пенсіонеру ОСОБА_3 зареєструватися у якості безробітного в Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості та отримати 2669,53 грн. у вигляді допомоги по безробіттю. Зв'язок між неправомірними діями відповідача та нанесеними збитками полягає в тому, що саме через зазначене протиправне рішення (незаконну відмову в призначенні пенсії, що досліджено у судовому порядку і про що винесене відповідне судове рішення, яке набрало чинності) було порушене право ОСОБА_3 на своєчасне та в повному обсязі отримання належної йому пенсії, натомість фактично пенсіонер, всупереч до пп. «г» ч. 3. ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 р. № 803-ХІІ, ч. 1. ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» від № 5067-VІ, п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» отримував допомогу по безробіттю, що призвело до нанесення матеріальної шкоди позивачу. Адже, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 р. 03-ХІІ безробітними визнаються лише працездатні громадяни працездатного віку. Відповідно до ч. 1. ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. су безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років). Тобто пенсіонери не мають права отримувати зазначений вид соціальної допомоги, оскільки це прямо не передбачено законом та бюджетом Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Позивач вказує, що оскільки незаконне рішення відповідача було скасоване у судовому порядку, відповідач, який заднім числом, лише 04.01.2013 року призначив ОСОБА_3 пенсію з 27.06.2010 року, спричинив матеріальну шкоду Ізмаїльському МРЦЗ. Тобто причиною нанесення матеріальної шкоди були виключно протиправні дії відповідача, наслідком чого стало нанесення матеріальної шкоди позивачу у вигляді виплаченої ОСОБА_3 суми допомоги по безробіттю у розмірі 2669,53 грн.

Також позивач вважає, що незаконність рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах доведена у судовому порядку, що підтверджено зазначеними судовими рішеннями, які набрали силу, зокрема постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2011 р. по справі № 2а-302/2011 та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. у цій самій справі.

З урахуванням викладеного Ізмаїльським МРЦЗ було направлено до відповідача лист-претензію від 31.01.2017 р. № 67/06/07, яку відповідачем отримано 06.03.2017 р. На вказану претензію позивачем отримано відзив від 14.03.2017 № 2143/12, яким відповідач, незважаючи на чинну постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2011 р. по справі № 2а-302/2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. у цій самій справі, фактично заперечував неправомірність своїх дій та відмовився відшкодовувати зазначену матеріальну шкоду добровільно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.07.2017 р. позовну заяву Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/1601/17, при цьому справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Відповідач в проти позову заперечує з підстав, зазначених у запереченнях на позовну заяву (а.с. 28). Зокрема, відповідач вказує, що причинно-наслідковий звязок між наданням позивачем виплат по безробіттю громадянину ОСОБА_3 та діями Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області відсутній, оскільки Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області не вживало будь-яких дій та заходів, щодо розпорядження фінансами позивача на користь ОСОБА_3 та не зобовязувало його звертатись до позивача за призначенням виплат по безробіттю. ОСОБА_3 прийняв рішення щодо звернення за призначенням виплат по безробіттю з власної ініціативи, без тиску з боку Ізмаїльського управління Пенсійного фонду України Одеської області, оскільки відмова у призначенні пенсії не покладає на нього обовязків щодо такого звернення. Таким чином, відповідач вважає, що одна з основних складових цивільно-правової відповідальності - причинно-наслідковий звязок відсутній. В свою чергу, на думку відповідача, за відсутності прямого звязку між рішенням відповідача та діями ОСОБА_3, які спричинили збитки позивачеві, компенсація майнової шкоди позивачу була б безпідставною. Як зазначає відповідач, саме дії громадянина ОСОБА_3 є причиною нанесення збитків позивачеві. Факт наявності провини громадянина ОСОБА_3 очевидний, оскільки вина полягає у психологічному ставленні особи до наслідків своїх дій. Як вказує відповідач, громадянин ОСОБА_3 вважав, що має право на пенсію, оскільки звернувся до суду для захисту даного права. Отже, визнаючи за собою право на призначення пенсії, він усвідомлював, що не має права на отримання виплат з безробіття, оскільки одне право виключає наявність іншого. Відтак, відповідач вказує, що нанесення збитків Ізмаїльському міськрайонному центру зайнятості викликано свідомими діями ОСОБА_3, який згідно ч. 1 ст.1215 ЦКУ не може нести за них відповідальності. Адже, відповідач не вчинив жодних дій, які б прямо призвели до нанесення майнової шкоди позивачеві. Тоді як отримання виплат з безробіття громадянином ОСОБА_3 викликане його свідомими діями, за які він не може нести відповідальність, оскільки безпідставно нараховані виплати, отримані добросовісно, за відсутності арифметичної помилки не відшкодовуються, про що свідчить ч. 1 ст. 1215 ЦК України. Отже, відповідач зазначає, що самий лише факт звільнення особи від цивільно-правової відповідальності не може бути підставою для перекладення даної відповідальності на інших осіб, дії яких не мають відношення до факту нанесення збитків.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 13.11.2012 р. по 01.02.2013 р. громадянин ОСОБА_3 був зареєстрований та перебував на обліку в якості безробітного у Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості.

Відповідно до п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307 (із змінами) ОСОБА_3 було призначено та виплачено допомогу по безробіттю за період 13.11.2012 р.- 31.01.2013 р. в загальній сумі 2669,53 грн.

Пунктами 1, 18, 19 ч. 2 ст. 22 Закону України Про зайнятість населення встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють, у тому числі, управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", управління майном; проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи;

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно п. 8 ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття вказаного Закону страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, видами забезпечення є допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, видами соціальних послуг є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації та профорієнтація.

Відповідно до ст.ст. 7, 16 цього ж Закону, допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

В силу ч. 1 ст. 23 названого Закону застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу.

За даними верифікації, наприкінці 2016 року до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості надійшла інформація про те, що громадянин ОСОБА_3 у період перебування на обліку безробітних Ізмаїльського МРЦЗ отримував пенсію.

Відповідно до п.п. 18 п. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової служби України 13.02.2009 р. № 60/62, було проведено перевірку підстав для виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_3 Для підтвердження вказаного факту було зроблено запит до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, на який отримано відповідь про те, що ОСОБА_3 дійсно отримує пенсію за віком з 15.02.2011 р.

Відповідно до витягу із наказів Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості від 01.02.2017 р. про прийняття рішень по особі ОСОБА_3 ПК № 00032, з 13.11.2012 р. громадянину ОСОБА_3 призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Згідно з витягом із наказів міськрайонного центру зайнятості від 01.02.2013 р. про прийняття рішень по особі ОСОБА_3 з 01.02.2013 р. припинено виплату ОСОБА_3 допомоги по безробіттю у звязку з поданням безробітнім письмової заяви про відмову від послуг соціального забезпечення відповідно до п.п. 10 п. 1 ст. 31 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2011 р. по справі №2а-302/2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р., задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ізмаїльському районі Одеської області про визнання нечинним рішення та зобовязання вчинити певні дії. Зокрема, визнано нечинним рішення Управління Пенсійного фонду України в Ізмаїльському районі Одеської області від 04.10.2010 р. № 40 про відмову в призначенні ОСОБА_3 пенсії на пільгових умовах та зобовязано відповідача призначити пільгову пенсію відповідно до ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення з 27.06.2010 р.

Так, складеним позивачем актом № 168ц розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" від 10.01.2017 р. встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком з 27.06.2010 р., тобто у період перебування на обліку безробітних з 13.11.2012 р. по 01.02.2013 р. не мав права на отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю. Наразі позивач вказує, що відповідно до пп. «г» ч. 3. ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 р. № 803-ХІІ не можуть бути визнані безробітними громадяни які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягай встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, позивач вважає, що через дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області, які визнанні незаконними зазначеними судовими рішеннями, пенсіонер отримав змогу зареєструватися в Ізмаїльському МРЦЗ в якості безробітного та отримати допомогу по безробіттю у сумі 2669,53 грн. Так, позивач стверджує, що внаслідок виплати ОСОБА_3 за період 14.11.2011 р. - 14.11.2011 р., 19.04.2012 р. - 24.10.2012 р., 13.11.2012 р. - 31.01.2013 р. допомоги по безробіттю, яку він отримав виключно через неправомірні дії відповідача, Ізмаїльському МРЦЗ - робочому органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття завдано матеріальну шкоду (збитки) у розмірі допомоги по безробіттю в сумі 2669,53 грн.

Ізмаїльським МРЦЗ було направлено до відповідача претензію від 31.01.2017 р. № 67/06/07, якою позивач просив відповідача відшкодувати кошти, виплачені за період з 13.11.2012 р. по 31.01.2013 р. як допомога по безробіттю ОСОБА_3 в розмірі 2669,53 грн. протягом 15 днів з дня отримання цього листа. Вказана претензія відповідачем була отримана 06.03.2017 р., про що свідчить відмітка про отримання на претензії. У відповіді на претензію від 14.03.2017 р. № 2144/2 відповідач заперечував неправомірність своїх дій та відмовився відшкодовувати зазначену матеріальну шкоду, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом.

Наразі, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди, позивач посилається на те, що виплачена позивачем ОСОБА_3 допомога по безробіттю виплачена у період після призначення пенсії була здійснена всупереч вимогам частини 1 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" у зв'язку з неправомірними діями відповідача. При цьому позивач послався на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2011 р. по справі №2а-302/2011, що набрала чинності згідно з ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р.

За нормами статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

В силу статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наведена норма передбачає загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, для виникнення зобов'язання з відшкодування шкоди необхідна наявність сукупності умов, які формують склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності, а саме: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вини. Наявність всіх вказаних умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому вимога про відшкодування збитків (шкоди) може бути пред'явлена виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.09.2014 р. у справі № 3-100гс14, від 04.11.2014 р. у справі № 3-162гс14, від 22.01.2013 р. у справі № 3-72гс12, від 20.06.2011 р. у справі № 3-56гс11.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування шкоди в натурі (передача речі того ж роду і такої ж якості) або відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Для покладення на відповідача обов'язку відшкодування шкоди необхідна наявність певних підстав, як-то неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, вина, яка може полягати в умислі чи необережності, наявність шкоди для позивача внаслідок дій відповідача і безпосередній причинний зв'язок між шкодою та правопорушенням, який в даному випадку відсутній.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність будь-яких правових зв'язків між позивачем та відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не знав та не міг знати, що такі дії призведуть до завдання позивачу збитків у вигляді здійсненої виплати допомоги по безробіттю.

Крім того, заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю у зв'язку з наданням ОСОБА_3 статусу безробітного, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої відповідачем позивачу та відсутність підстав для стягнення з відповідача шкоди у вигляді коштів, перерахованих ОСОБА_3 як допомоги по безробіттю.

При цьому положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 р. за № 915/5136, чинного станом на дату надання третій особі статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, саме на позивача було покладено обовязок щодо перевірки страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення.

Поряд з цим слід зазначити, що згідно положень ст. 107 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування Пенсійний фонд його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичуваним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Натомість законодавством не передбачено та позивачем не доведено обовязок органів пенсійного фонду повідомляти центри зайнятості про прийняття рішення про призначення громадянину пенсії. До того ж в матеріалах справи відсутні докази обізнаності Фонду із тим, що ОСОБА_3 отримував допомогу по безробіттю.

Посилання позивача на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2011 р. по справі №2а-302/2011, що набрала чинності згідно з ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р., як на доказ протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах щодо стягнення збитків, суд вважає безпідставними. Адже відповідач перебував у спірних правовідносинах з гр. ОСОБА_3 саме щодо призначення пенсії, які регулюються законодавством про пенсійне забезпечення. Обставини щодо протиправності дій відповідача відносно виплати позивачем допомоги по безробіттю судом не встановлено.

Вищевказане свідчить про відсутність вини з боку відповідача в заподіянні ним збитків, зумовленої відмовою у призначенні пенсії.

При цьому позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та виплатами позивачем ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 2669,53 грн., що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено, що в діях відповідача наявний складу цивільного правопорушення, а отже відсутні підстави для стягнення з нього заявлених позивачем до стягнення в якості шкоди грошових коштів в сумі 2669,53 грн.

До аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України в постановах від 11.04.2017 р. у справі № 916/2081/16 та від 23.08.2017 р. у справі № 902/1094/16 у подібних правовідносинах.

Наразі суд зазначає, що сам факт лише понесення позивачем збитків (шкоди) у вигляді безпідставної сплати ОСОБА_3 допомоги по безробіттю за відсутності інших цивільно-правових елементів шкоди, зокрема вини відповідача, протиправності його поведінки, причинно-наслідкового звязку між поведінкою відповідача та шкідливим результатом, що настав, не є підставою для покладення на відповідача обовязку відповідача відшкодувати позивачу такі збитки у вигляді сплачених ним коштів як допомога по безробіттю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищенаведене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості до Ізмаїльського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Одеської області про стягнення 2669,53 грн. є безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості до Ізмаїльського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Одеської області про стягнення 2669,53 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 18 вересня 2017 р.

Суддя В.С. Петров