ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 911/2489/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Дочірнього підприємства Вишгородського районного споживчого товариства ДП «Сузір'я», смт.Димер

До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Вишгород

про стягнення 9295,50 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

За участю представників:

Позивача - Сибільов В.В.

Відповідача - не з'явився

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області подано позов Дочірнього підприємства Вишгородського районного споживчого товариства ДП «Сузір'я» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 9295,50 грн.

Провадження у справі № 911/2489/17 порушено ухвалою від 18.08.2017 року та призначено справу до розгляду на 05.09.2017 року.

В судовому засіданні 05.09.2017 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання 05.09.2017 року відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Згідно з абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між власником майна - Дочірнім підприємством Вишгородського районного споживчого товариства ДП «Сузір'я» (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) з 2010 року існують договірні орендні взаємовідносини, які щорічно переукладались.

20.11.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір оренди на будівлю магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Договору оренди від 20.11.2013 року позивач надав в оренду відповідачу будівлю магазину загальною площею 104 кв.м оціночна вартість якого складає 76 051 грн.

У відповідності до п. 2.2. Договору орендар вступає в строкове платне користування об'єктом оренди з 20.11.2013 року і користується орендованим приміщенням включно до 20.11.2014 року.

За домовленістю сторін орендна плата встановлена в розмірі 1768 грн. за місяць (п.5.1.Договору) і повинна сплачуватись до 10 числа поточного місяця.

20.11.2013 року згідно з Актом приймання-передачі, підписаним сторонами, ДП «Сузір'я» (позивач) передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування будівлю магазину загальною площею 104 м.кв, який розташований в АДРЕСА_1.

Укладений 20.11.2013 року Договір оренди строком на 1 рік був дійсним до 20.11.2014 року.

За період користування орендованою будівлею магазину відповідач в порушення умов Договору своєчасно та в повному обсязі не сплачував орендних платежів, у зв'язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2014 року складала 7 687 грн. за попередній термін оренди.

Також, за період з січня по червень 2014 року (включно) відповідачу була нарахована орендна плата в сумі 10 608 грн., що підтверджується рахунками: № 15 від 09.01.2014 року, № 33 від 07.02.2014 року; № 51 від 07.03.2014 року, № 69 від 07.04.2014 року, № 87 від 07.05.2014 року, № 102 від 06.06.2014 року, кожний з яких на 1768 грн., що за шість місяців складає 10608 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 18295 грн., з яких відповідачем у 2014 році сплачено за відповідними прибутковими касовими ордерами № 59 від 18.04.2017 року, № 86 від 03.06.2017 року та № 91 від 12.06.2017 року всього 9000 грн. Неоплаченою залишалась заборгованість в сумі 9 295 грн.

У зв'язку з простроченням відповідачем строків виконання грошового зобов'язання зі сплати орендних платежів, позивач просить стягнути з відповідача 1161,50 грн. пені., стягнення якої погоджено сторонами в п. 8.2 Договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Як вбачається з розрахунку позивача, пеня нарахована в межах визначеного п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку на фактично існуючу суми боргу.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з нормою ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується прострочена заборгованість відповідача в сумі 9 295 грн., на яку правомірно нараховано 1161,50 грн. пені, що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги тпозивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2) на користь Дочірнього підприємства Вишгородського районного споживчого товариства ДП «Сузір'я» (07330, Київська обл., Вишгородський р-н, смт. Димер, вул. Леніна, 34) 9295 грн. основного боргу, 1161,50 грн. пені та 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 21.09.2017 р.