ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.09.2017р. Справа № 905/1485/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління», м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 40 940 грн. 00 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник за довіреністю б/н від 25.10.2016р.

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.09.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління», м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення штрафу у розмірі 40 940 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 05.07.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №905/1485/17, розгляд справи призначено на 14.08.2017р.

Ухвалою суду від 14.08.2017р. господарським судом Донецької області було відкладено розгляд справи на 28.08.2017р.

28.08.2017р. від відповідача до господарського суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд врахувати той факт, що станом на сьогоднішній день Приватне акціонерне товариство «Комсомольське рудоуправління» знаходиться у скрутному матеріальному і організаційному становищі та задоволення позовних вимог призведе до ще більшої шкоди майновим інтересам останнього. Крім того, підприємство відповідача знаходиться на території зони проведення антитерористичної операції, починаючи з березня 2017р. і по теперішній час повністю припинено відвантаження споживачам продукції, а також отримання обладнання та інших засобів і матеріалів, необхідних для здійснення господарської діяльності. З огляду на викладене, а також враховуючи, що позивачем не було завдано збитків і втрат, відповідач просить суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій у пять разів.

28.08.2017р. від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

11.08.2017р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшло клопотання, у якому останній просив суд відкласти розгляд справи та, у разі спливу визначених процесуальних строків, продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Також, 21.08.2017р. від позивача до господарського суду Донецької області надійшло клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою суду від 28.08.2017р., у звязку з задоволенням вищезазначених клопотань сторін, господарським судом Донецької області було продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 18.09.2017р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на дані залізничної накладної на групу вагонів №53464574 від 31.12.2016р. та комерційного акту №453603/4/15 від 06.01.2017р. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 2, 5, 6, 23, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.307 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 14.08.2017р., 28.08.2017р. та 18.09.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на дані, зазначені у залізничній накладній на групу вагонів №53464574 від 31.12.2016р. та комерційного акту №453603/4/15 від 06.01.2017р. У судовому засіданні 28.08.2017р. та 18.09.2017р. усно заперечив проти задоволення клопотання відповідача, викладено у наданому до суду відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру штрафу. Також, 18.09.2017р. від позивача до суду надійшов письмовий уточнений розрахунок суми позову з додатками.

Відповідач, у свою чергу, про дату судових засідань 14.08.2017р., 28.08.2017р. та 18.09.2017р. був поділений належним чином, про що свідчать штампи поштових відправлень на зворотному боці відповідних ухвал та повідомлення про вручення рекомендованих листів з відміткою про їх отримання 29.08.2017р. та 06.09.2017р., однак у засідання суду представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2016р. Приватне акціонерне товариство «Комсомольське рудоуправління» зі станції Каракуба Донецької залізниці за залізничною накладною на групу вагонів №53464574 на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, відвантажило на адресу ПрАТ «Маріупольський МК ім. Ілліча» (надалі вантажоодержувач), зокрема у напіввагоні №58825506 вантаж - вапняк для флюсування; фракція 40-80; вантаж розміщено у відповідності з гл.14 додатку 3 до СМГС; навантаження навалом.

При оформленні залізничної накладної на групу вагонів №53464574 відповідачем вказано масу вантажу у напіввагоні № 58825506 нетто 63 000 кг.

Правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника ОСОБА_2

Згідно з п.28. Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 21.11.2000р., вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На попутній станції Синельникове-І Придніпровської залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у напіввагоні №58825506 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено акти загальної форми №101 від 05.01.2017р. та №242 від 06.01.2017р.

Крім того, на станції Синельникове-І Придніпровської залізниці було складено акт загальної форми №498/А від 05.01.2017р., у якому зазначено, що вагон №58825506 відчеплений від групової відправки по ст. Синельникове-І для контрольного зважування та буде відправлений за дорожньої досильній відомості №46177416.

Також, на ст. Синельникове-І Придніпровської залізниці було складено комерційний акт 453603/4/15 від 06.01.2017р., у якому зазначено, що на підставі актів загальної форми №101 від 05.01.2017р. та №242 від 06.01.2017р. були проведені комерційний огляд на неелектрифікованій колії та зважування в статичному режимі вагону №58825506, який прибув по груповій відправці №53464571. Зважування проводили на справних 150 т тензометричних вагах станції Синельникове-І, держповірка ваг від 25.11.2016р. По документу значиться: навантаження навалом, вапняк для флюсування, фракція 40-80, тара 24 000 кг, нетто 63 000 кг. Фактично виявилось: навантаження навалом, вапняк для флюсування, брутто 20 000 кг, тара з документа 24 000 кг, нетто 66 900 кг, що більше даних, зазначених у документі на 3 900 кг. Навантаження у вагоні вище рівня бортів 03-04 м, хвилеподібне, без виїмок та поглиблень. Вантаж не маркований, по документу маркування не значиться. У вагоні глухі торцеві станки, люка щільно закриті, течі вантажу немає. Вагон технічно справний. Зважування брутто проводила комерційний агент ОСОБА_3, у присутності ОВР ОСОБА_4, ВОХР СК-3 ОСОБА_5 Посада «Начальник вантажного району» по штатному розкладу на станції Синельникове І не передбачена.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційний акт №453603/4/15 від 06.01.2076р. підписаний належними особами у відповідності до п.10. Правил складання актів.

Відповідно до п.12. Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі Є комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено. Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Судом встановлено, що по прибутті спірного вагону на станцію призначення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, працівниками залізниці в розділі «Є» комерційного акту №453603/4/15 від 06.01.2017р. була зроблена відмітка про те, що «вантаж виданий відповідно до даного акту».

Згідно технічного паспорту ваг №6 станції Синельникове-І Придніпровської залізниці, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 29.09.2006р., міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 3 місяці, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 25.11.2016р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 ГПК України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1. ст. 909 ЦК України та ч.1. ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2. ст. 908 ЦК України та ч.5. ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як встановлено ч.3. ст.909 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000р., а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи «ОСОБА_4 вантажу, визначена відправником, кг» та «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п.5. Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3. Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної на групу вагонів підтвердив своїм підписом представник відправника ОСОБА_2

Відповідно до ч.1. та ч.2. ст. 24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1. ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом комерційним актом №453603/4/15 від 06.01.2017р.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

Між тим, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті. Наразі вантажоодержувач прийняв спірний вантаж з комерційним актом без будь-яких заперечень, інше не доведено матеріалами справи.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей, зазначених у перевізних документах фактичній масі вантажу у спірному вагоні, відповідачем суду не надано.

Так, згідно з п.5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України за №644 від 21.11.2000р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України, штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні №58825506 складає 8 188 грн. 00 коп., заявлений штраф до стягнення у розмірі 40 940 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст. 118, 122 Статут залізниць України.

Оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, то вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими в частині стягнення штрафу у розмірі 40 940 грн. 00 коп.

Стосовно клопотання відповідача, яке викладене у відзиві на позовну заяву, щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій у пять разів, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у окремих випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Застосування положень п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, встановлення розміру зменшення є правом суду та застосовується ним виходячи з обставин справи, з врахуванням всіх її обставин, та ґрунтуючись на внутрішньому переконанні суду щодо встановлення достатнього розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Одним із принципів підприємницької діяльності згідно зі статтею 43 ГК України є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

За таких обставин суд зазначає, що посилання відповідача у цьому спірному випадку на скрутне фінансове становище, обумовлене проведенням АТО не є переконливим та законним підґрунтям для зменшення розміру штрафу.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на всі фактичні обставини справи, беручи до уваги, що фактична маса вантажу у напіввагоні №58825506 більше ваги, визначеної у вантажовідправником у залізничній накладній №46177416, на 3900 кг, приймаючи до уваги наявність підвищеного навантаження на рухомий склад за цією відправкою, суд дійшов до висновку, що належними доказами у справі відповідачем не доведено необхідності зменшення розміру нарахованого штрафу, що стягнення штрафу у повному обсязі може привести до негативних наслідків у роботі підприємства відповідача, відповідачем, також, не доведено винятковість випадку, з яким закон пов'язує можливість зменшення розміру штрафу, а тому суд відмовляє у задоволенні вищезазначеного клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління», м. Маріуполь, Донецька область про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 40 940 грн. 00 коп. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 6, 23, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України; ст.3, ч.3 ст. 551, ч. 2 ст. 908, ч. 1, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України; ст.ст. 43, 233, ст. 307 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 32-36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління», м. Маріуполь, Донецька область (, місцезнаходження 87534, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 116а) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ ВП 40081237, місцезнаходження 49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108) штраф за неправильно зазначену масу вантажу у сумі 40 940 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1600 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 18.09.2017р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2017 р.

Суддя Ю.С. Мельниченко