ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 р. Справа № 909/698/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т.В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Комерс", вул. Львівська, буд. 19, м. Червоноград, Львівська область, 80100

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 66509,51 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №5 від 06.09.17),

від відповідача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Комерс" звернулось в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 66509,51 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №ЄК-52 від 01.01.17 в частині оплати отриманого товару.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить відмітка відділу документального забезпечення суду на зворотньому боці ухвали про порушення провадження у справі від 24.07.17, про відкладення розгляду справи 07.09.17.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови. Згідно з п.3.9.1 зазначеної постанови, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала суду від 07.09.17 надіслана відповідачеві рекомендованою кореспонденцією за адресою, зазначеною у позовній заяві та Витязі з ЄДРЮОФОП та громадських формувань: АДРЕСА_2 повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення "за даною адресою не проживає".

Станом на день винесення рішення судом, клопотань про відкладення розгляду спору від відповідача не надходило.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Предметом позову в даній справі є матеріально правова вимога товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Комерс" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 66509,51 грн. за поставлений товар.

01.01.17 між сторонами даного спору укладено договір поставки №ЄК-52, відповідно до якого позивач (постачальник) зобов"язався передати у власність покупцеві продукцію, визначену у п. 1.2 договору, а покупець зобов"язався прийняти та оплатити продукцію за ціною, вказаною у рахунку, виставленому для оплати (п.1.1.договору).

Відповідно до п.1.2 даного договору, постачальник зобов"язався передати продукцію, а покупець прийняти продукцію найменування, одиниці виміру та загальна кількість якої, є предметом поставки за цим договором, її часткове співвідношення визначаються та вказуються у видатковій накладній.

Пунктом 2.2. договору, сторони погодили, що ціна товару, узгоджується сторонами на кожну партію товару поставки і вказується у рахунку та видатковій накладній на товар яка оформляється на кожну партію товару. Дата вказана у накладній є датою поставки товару постачальником.

Згідно пункту 3.4 договору, оплата товару покупцем здійснюється за договірною ціною шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника по факту отримання товару.

Усі платежі, що надходять від покупця на рахунок постачальника як оплата придбаного на підставі даного договору товару, незалежно від вказівки їхнього призначення в платіжному дорученні, можуть прийматись в залік боргів покупця, що виникли раніше ( п.3.5 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору, за вимогою постачальника, покупець зобов"язується проводити за певний, визначений постачальником період, у якому відбулась поставка товару, взаємозвірку розрахунків в строк, що не перевищує 10 (десять) робочих днів, про що підписується акт звірки взаємних розрахунків. У разі ненадання аргументованих письмових заперечень стосовно акта звірки протягом 10-ти робочих днів, звірка вважатиметься автоматично проведеною, згідно даних постачальника.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу продукцію на суму 75961,85 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та актами звірки взаємних розрахунків станом на травень 2017 року, підписаними сторонами, копії яких долучено до матеріалів справи.

В порушення умов договору, покупець прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконав, оплату за отриману продукцію здійснив частково на суму 19600,00 грн., що підтверджується довідкою з банку №В005-36/198 від 17.07.117, копія якої долучена до матеріалів справи.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 26.06.17 на адресу відповідача направлено претензію №1 з проханням оплатити в повному обсязі заборгованість за поставлену продукцію, докази направлення якої долучено до матеріалів справи. Проте, дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, за документальними даними, поданими позивачем заборгованість відповідача перед ТзОВ "ЄВРО-КОМЕРС" за отриману продукцію на час винесення рішення становить 56361,85 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати отриманого товару, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 56361,85 грн. боргу обґрунтована та підлягає задоволенню.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору поставки № ЄК-52 сторони погодили, за безпідставну відмову від оплати або несвоєчасну оплату переданої продукції покупець сплачує постачальнику пеню за кожен день прострочки від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Сплата пені не звільняє покупця від виконання договірних обов"язків.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивач за період з 05.04.17 по 23.04.17 на суму боргу 60361,85 грн. та за період з 24.04.17 по 14.07.17 на суму боргу 56361,85 грн. нарахував відповідачу пеню в сумі 3980,04 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менша за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені у сумі 3975,20 грн. В решті суми нарахованої пені слід відмовити.

Пунктом 6.3. договору, встановлено, що у разі прострочення оплати продукції більше ніж на один день переданої покупцеві, останній сплачує штраф у розмірі 5% відсотків від вартості продукції від якої покупець відмовився або ухилився від оплати та компенсує суми інших штрафних санкцій, передбачених чинним законодавством.

На підставі вказаного пункту договору, позивач нарахував відповідачу штраф в розмірі 3018,09 грн.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, судом перевірено правильність нарахування позивачем штрафу та задоволено за розрахунком позивача, який наявний в матеріалах справи та є арифметично вірним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов"язання, позивачем за період з 05.04.17 по 23.04.17 на суму боргу 60361,85 грн. та за період з 24.04.17 по 14.07.17 на суму боргу 56361,85 грн. нараховані 3% річних в сумі 464,53 грн. та інфляційні втрати в сумі 2685,00 грн. за період квітень-червень 2017 року.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та задоволено за розрахунком позивача, який наявний в матеріалах справи та є арифметично вірним.

Також, судом перевірено правильність нарахування інфляційних втрат, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 2189,47 грн. В решті суми нарахованих інфляційних втрат слід відмовити.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення в сумі 66009,14 грн., з яких 56361,85 грн. - основного боргу, 464,53 грн. - 3% річних, 2189,47 грн. - інфляційних нарахувань, 3975,20 грн. - пені та 3018,09 грн. - штрафу.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 525, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 614, 625, 629, 712 ЦК України, ст. 173, 216, 230, 265 ГК України, керуючись ст. 4-7, 22, 43, 49, 55, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Комерс" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 66509,51 грн. задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2 (код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Комерс", вул. Львівська, буд. 19, м. Червоноград, Львівська область, 80100 (код 37059699) - 56361,85 (п"ятдесят шість тисяч триста шістдесят одну гривню вісімдесят п"ять копійок) - основного боргу, 3975,20 ( три тисячі дев"ятсот сімдесят п"ять гривень двадцять копійок) - пені, 464,53 (чотириста шістдесят чотири гривні п"ятдесят три копійки ) - 3% річних, 2189,47 (дві тисячі сто вісімдесят дев"ять гривень сорок сім копійок) - інфляційних втрат, 3018,09 (три тисячі вісімнадцять гривень дев"ять копійок) - штрафу, а також 1587,96 (одну тисячу п"ятсот вісімдесят сім гривень дев"яносто шість копійок) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 495,53 (чотирьохсот дев"яноста п"яти гривень п"ятдесяти трьох копійок) інфляційних втрат та 4,84 ( чотирьох гривень вісімдесяти чотирьох копійок) пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.09.17

Суддя Максимів Т.В.