ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 вересня 2017 р. Справа № 918/511/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р. при секретарі судового засідання Оліфер С.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Елком Вест"

про стягнення в сумі 776 235 грн. 52 коп.

Сторони у справі явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Елком Вест" про стягнення в сумі 776 235 грн. 52 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.07.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/511/17, відстрочено позивачу сплату судового збору за подачу позовної заяви до прийняття рішення у справі, витребувано необхідні документи, справу призначено до розгляду на 01.08.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.07.2017 р. виправлено допущену описку в вищевказаній ухвалі стосовно дати засідання, якою правильною необхідно вважати "01 серпня 2017 р.", а не "01 вересня 2017 р.".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 14.08.2017 р. зобов'язано позивача подати суду всі оригінали доданих до позовної заяви документів (у судове засідання) або письмові пояснення з зазначенням поважних причин їх відсутності; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час розгляду справи; докази часткової оплати , а відповідача - оригінали і належним чином засвідчені копії установчих документів на підставі яких діє Відповідач (установчий договір, статут, положення, свідоцтво про державну реєстрацію тощо), довідки з органу статистики про знаходження Відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; акт звірки взаєморозрахунків, підписаний сторонами на час винесення цієї ухвали; відзив, письмове правове обґрунтування заперечень з посиланням на певні норми законодавства, які регулюють оспорюванні відносини, що призвели до звернення Позивача до господарського суду для вирішення цього спору; у разі непогодження з розрахунком заявлених до стягнення сум - власний нормативно-обґрунтований та документально підтверджений розрахунок. Крім того, викликано в судове засідання повноважних представників сторін (з довіреностями та документами, що посвідчують особу).

14.08.2017 р. від ліквідатора ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно позивача, письмові пояснення та клопотання про проведення судового засідання за відсутності ліквідатора позивача.

14.08.2017 року ухвалою Господарського суду Рівненської області розгляд справи відкладено на 19.09.2017 року, витребувано у відповідача документи.

22.08.2017 року позивачем подано клопотання, в якому останній просить суд задоволити позов в повному обсязі та провести розгляд справи без уповноваженого представника позивача.

У судовому засіданні 19.09.2017 року позивач не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника у призначені судові засідання 01.08.2017 року, 14.08.2017 року та 19.09.2017 року, хоча про дату, місце та час судових засідання належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах даної справи.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвали суду від 01.08.2017 року, 14.08.2017 року та 19.09.2017 року були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві, такаж адреса зазначена і у безкоштовному витязі з ЄДРЮОФОПГФ, а саме: 33018, Рівненська обл., місто Рівне, ВУЛИЦЯ КУРЧАТОВА, будинок 62А, відтак враховуючи вищезазначене відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про дату, місце та час судових засідань.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" яким роз'яснено, що за змістом цієї норми (статті 64 ГПК України), зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Також, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 12.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 25.10.2016 року у справі № 918/168/16 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" (вул. Курчатова, 62-а, м. Рівне, 33018, ІК 32451624) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2.

Відповідно до ч.2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: предявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Позивач стверджує, що після проведення інвентаризації розрахунків з покупцями та іншими дебіторами було виявлено, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Елком Вест" не розрахувалося перед ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" на суму 776 235 грн. 52 коп.

Як зазначає позивач, заборгованість у сумі 769 204 грн. 72 коп. виникла на підставі договору фінансової допомоги № 324 та заборгованість у сумі 7 030 грн. 80 коп. виникла на підставі договору оренди приміщення № 287 від 02.08.2013 року.

З метою досудового врегулювання спору, ліквідатором ТОВ "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" ОСОБА_2 було направлено ТОВ "Елком Вест" претензії з проханням у добровільному порядку погасити заборгованість, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 2-3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Пунктами 1, 8 ст. 181 ГК України передбачено, що Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає, що за змістом ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, статтею 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

В пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема роз'яснено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Суд констатує, що предметом даного спору є стягнення коштів з відповідача, підставами позову є договір фінансової допомоги № 324 та договір оренди приміщення від 02.08.2013 р. № 287.

Як зазначалося вище, уповноваженою особою ТОВ "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" є арбітражний керуючий ОСОБА_2 на підставі постанови Господарського суду Рівненської області від 25.10.2016 року № 918/168/16.

Представник позивача арбітражний керуючий ОСОБА_2 вказує на те, що минулий керівник ТОВ "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" не передав будь яких документів, які стосувалися діяльності позивача.

Матеріалами справи стверджено, що 25.10.2016 року арбітражний керуючий ОСОБА_2 звернулася до минулого керівника товариства та просила передати документи які стосуються діяльності ТОВ "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння), однак, з матеріалів справи суд вбачає, що зазначений лист, був залишений без відповіді та задоволення.

З усього зазначеного вище, суд вбачає, що у позивача відсутні будь які документи, які б підтверджували предмет позову та його обставини.

Пунктами 2.3., 2.5 цієї ж постанови Пленуму роз'яснено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи. Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, за змістом зазначених статей 32, 33, 36 ГПК України, роз'яснень які наводились у постановах, факт існування заборгованості у відповідача перед позивачем має підтверджуватися оригіналом договору фінансової допомоги № 324, оригіналом договору оренди приміщення від 02.08.2013 р. № 287 на які покликається сам позивач, а також, документами які б вказували на виконання таких договорів, платіжних доручень, видаткових накладних, рахунків, актів прийому-передачі, тощо.

Судом встановлено, що до матеріалів справи позивачем не долучено будь яких документів, які б вказували на обґрунтованість та підставність позову, зокрема договорів, платіжних доручень, видаткових накладних, рахунків, актів прийому-передачі, тощо.

З метою встановлення зазначених обставин (існування договорів та наявності заборгованості), суд в порядку, визначеному ст. ст. 32-34, 36, 38 ГПК України, ухвалами суду про порушення провадження у справі та відкладення слухання справи витребував у відповідача відзив з нормативним обґрунтуванням та доказами і акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, однак відповідач не надав документів, відзиву, актів, жодного разу у судові засідання не забезпечив явку уповноважених представників.

Тому, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем, всупереч вимогам ст. 32-34, 36 ГПК України, належними та допустимими доказами факту існування заборгованості у відповідача перед позивачем.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять жодного доказу фактичної передачі позивачем відповідачу грошових коштів за договором фінансової допомоги та передачі приміщення в оренду, за договором оренди.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність юридичних підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача будь яких сум, за недоведеністю, тому суд відмовляє в позові.

Крім того, з урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір у даній справі залишається за позивачем.

Також судом враховано, що ухвалою суду від 20.07.2017 р. про порушення провадження у справі відстрочено для позивача сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача та оскільки судом було відстрочено сплату судового збору до винесення рішення у справі, судовий збір у розмірі 23 923,04 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" (33018, м. Рівне, вул. Курчатова, 62-2, ідентифікаційний код 32451624) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів: УДКСУ у м. Рівному (код ЄДРПОУ- 38012714, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38012714, Банк отримувача ГУ ДКСУ у Рівненській області, Код банку отримувача (МФО) 833017, Рахунок отримувача 3002, Код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у розмірі 11 643 (одинадцять тисяч шістсот сорок три) грн. 53 коп.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "22" вересня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33018, м. Рівне, вул. Курчатова, 62-2);

3 - позивачу рекомендованим (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 8, оф. 1);

4 - відповідачу рекомендованим (33018, м. Рівне, вул. Курчатова, 62А).