ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Справа № 905/2014/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоМачульського Г.М. (доповідач),
суддівАлєєвої І.В.,
Корсак В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду
від17.05.2017
у справі№905/2014/16
Господарського судуДонецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз"
простягнення суми

за участю

- позивача:Руденко Є.О. (довіреність від 10.01.2017),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - позивач), уточнивши свої вимоги, просило стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" (далі - відповідач) 36 241 608,86 грн. заборгованості за надані послуги з балансування обсягів природного газу в період з січня по травень 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання щодо оплати послуг з балансування обсягів природного газу наданих позивачем, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.12.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ніколаєва Л.В., судді Огороднік Д.М., Філімонова О.Ю.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.05.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Колядко Т.М., судді Зубченко І.В., Скакун О.А.), в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вищевказані судові рішення та прийняти нове, про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Учасники судового процесу відповідно до приписів статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач не використав наданого законом процесуального права на участь свого представника у судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до приписів 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної норм матеріального і процесуального права, а згідно статті 11111 ч.2 п.4 цього кодексу у постанові суду касаційної інстанції мають бути зазначені стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду, рішення, постанови апеляційного господарського суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у 2016 році позивач встановив наявність у відповідача негативного місячного небалансу: у січні в обсязі 4 403, 029 тис. куб. м, у лютому - 142, 438 тис. куб. м, у березні - 68, 769 тис. куб. м, у квітні - 5, 010 тис. куб. м, у травні - 3, 420 тис. куб. м.

Посилаючись на неврегулювання відповідачем негативного місячного небалансу природного газу, що виник у вказаний період часу, позивач вказував на те, що він надав відповідачу послуги балансування обсягів природного газу на загальну суму 36 241 608, 86 грн., що підтверджується відповідними актами разом з рахунками та розрахунками вартості послуг балансування, які були отримані відповідачем, але ним не оплачені, а відтак вважає, що вартість таких послуг має бути стягнута у судовому порядку.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, своє рішення про відмову в позові мотивував тим, що оскільки між сторонами не був укладений договір на транспортування природного газу, який би відповідав Типовому договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497, у відповідача відсутній обов'язок оплачувати позивачу послуги балансування обсягів природного газу за спірний період. При цьому суди вказали на те, що укладені між сторонами у 2011 році договори не містять жодних положень щодо надання позивачем відповідачу послуг балансування обсягів природного газу та відповідно виникнення у відповідача обов'язку оплачувати такі послуги. Також суди зазначили, що позивач не подав доказів укладення 17.12.2015 договору № транспортування природного газу, на який містяться посилання в актах надання послуг балансування обсягів природного газу та рахунках на оплату цих послуг, згідно яких позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Крім того, суди послалися на те, що акти та рахунки містили в собі інший договір, а не договір транспортування природного газу № , який укладений 01.08.2016 між сторонами.

Підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні виходячи із наступного.

Відповідно до пунктів 1 та 9 глави 1 розділу VІІІ Кодексу газотранспортної системи, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за N 1378/27823 (далі-Кодекс), одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. Замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування, зокрема послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи та які відбираються з неї.

Із встановлених судами обставин вбачається, що на момент звернення позивача до суду договір на транспортування природного газу між сторонами у справі не укладався.

При цьому судами встановлено, що подані позивачем акти надання послуг балансування обсягів природного газу та відповідні рахунки за спірний період містять посилання на договір від 17.12.2015 № , проте доказів укладення такого договору сторонами, позивач суду не подав.

Крім того, суди правомірно відхилено посилання позивача на договір від 01.08.2016 № , який укладений між сторонами у справі, так як позивач при зверненні до суду на нього не посилався, він був укладений вже після порушення провадження у даній справі та позивач подав його суду лише 22.11.2015, тобто після початку розгляду справи по суті 25.10.2016, отже відсутні правові підстави вважати, що цей договір поширюється на спірні правовідносини сторін.

Посилання позивача на те, що акти надання послуг балансування обсягів природного газу за спірний період є правочинами, які породжують для відповідача обов'язок щодо оплати вартості цих послуг є безпідставними та спростовуються відповідними положеннями Кодексу, згідно яких така послуга може надаватися виключно на підставі договору.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскарженої постанови немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі Господарського суду Донецької області №905/2014/16, залишити без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді І.В. Алєєва

В.А. Корсак