ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.09.2017 справа № 904/8010/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МАРАФОН", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕРГІЯ-ГРУП", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 48 162, 44 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник, договір про надання правової допомоги №0108-01 від 01.08.2017р., посвідчення адвоката №0160 від 31.10.2014р; ОСОБА_2 - представник за довіреністю б/н від 20.07.2017

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність вих.№06/09-2 від 06.09.2017р.;

ОСОБА_4 - представник за довіреністю №06-09-1 від 06.09.2017

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МАРАФОН" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕРГІЯ-ГРУП" суму 3% річних у розмірі 9 888,90 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 38 273,54 грн. за договором поставки №143-ВП від 05.10.2009.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, надав контррозрахунок інфляційних втрат. згідно якого їх сума складає 24 094,46 грн.

У судовому засіданні 11.09.2017 оголошувалась перерва до 26.09.2017.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представниками сторін не заявлялись.

В судовому засіданні 26.09.2017 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МАРАФОН" (далі - Позивач, Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІНЕРГІЯ-ГРУП" (далі - Відповідач, Покупець) укладено договір поставки № 143-ВП (далі - Договір).

За умовами п. 1.1. Договору, Продавець зобовязується передати, а Покупець зобовязується прийняти та сплатити продукцію, іменовану в подальшому Товар у кількості, номенклатурі, ціні та в строки строкам згідно з умовами даного договору та Додатками до нього, які є невідємною частиною Договору, які іменуються Специфікаціями.

Кожна Специфікація є невідємною частиною Договору. Кожна наступна Специфікація не відміняє та не призупиняє дію попередніх Специфікацій ні в цілком, ні в частині, якщо тільки в ній не вказано інше (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору, ціни на Товар встановлюються у Специфікаціях, які є невідємною частиною Договору. Якщо сторони протягом терміну дії Договору додатково передбачають строки поставки Товару на наступні періоди, то разом із тим будуть встановлені ціни.

Згідно п. 5.1. Договору, Товар за даним Договором продається з відстрочкою платежу 3 (календарних) дня. Інший договірний строк вказується у відповідній Специфікації.

Договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2015 (п. 11.1 Договору в редакції Додаткової угоди №5).

Сторонами підписано специфікації, якими сторони узгодили найменування, кількість та ціну товару (а.с. 56, 59, 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80, 83, 86, 89, 92, 95, 98, 101, 104, 107, 110, 113, 116, 119, 122, 125, 128, 131, 136, 139,142, 145, 150, 153 т. 1).

На виконання умов Договору, Позивач поставив Відповідачу товар обумовлений у вищевказаних специфікаціях на загальну суму 4 902 117,92 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні.

На оплату зазначеного товару, Позивачем було виставлено Відповідачу рахунки.

Як зазначає Позивач у позовній заяві, Відповідач розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, але з порушенням строків встановлених договором, що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що Відповідач свої зобовязання з оплати товару виконав у повному обсязі, але з порушенням встановленого у договорі строку. У звязку з чим, Позивач нарахував та просить стягнути з Відповідача суму 3% річних у розмірі 9 888,90 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 38 273,54 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки надані позивачем, судом встановлено, нарахування 3 % річних у сумі 9 888,90 грн. за період з 01.09.2014р. по 03.02.2015р. є правомірним, та підлягає задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних втрат суперечить вищевикладеним приписам Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", оскільки нарахування ним здійснено за неповні місці.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з листопада 2014 по грудень 2014р. становлять 21 320,82 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 16 952,72 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В силу вказаної норми обовязок доведення обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, спростовуються викладеним вище.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 3% річних 9 888,90 грн. та суми інфляційних втрат - 21 320,82 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 8 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, понесення Позивачем витрат на оплату послуг адвоката доводиться Договором про надання правової допомоги від 01.08.2017р. укладеним між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 (а.с. 31 т. 2), Додатковою угодою №1 від 01.08.2017р., свідоцтвом № 2863 від 31.10.2014 (а.с. 36 т. 2), ордером серія ДП № 1500/000013 від 08.08.2017р. (а.с. 37 т. 2), додатком №1 до договору від 01.08.2017 (а.с.33 т. 2), рахунком на оплату №1 від 01.08.2017 (а.с.34 т. 2), платіжним дорученням №698 від 01.08.2017 (а.с.35 т. 2).

Згідно зазначених документів Позивачем за послуги адвоката сплачено 8 000,00 грн., які Позивач просить стягнути з Відповідача.

Статтею 30 Закону Про адвокатуру та адвокатську діяльність та встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини третьої статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Як вбачається із наданих позивачем документів, вартість адвокатських послуг по підготовці позовної заяви та участі у судових засіданнях склала 8 000,00 грн.

Статтею 49 ГПК України встановлено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене господарський суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає 5 184,08 грн. витрат на оплату адвокатських послуг.

В частині стягнення з відповідача 2 815,92 грн. витрат на оплату адвокатських послуг слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34, 36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕРГІЯ-ГРУП" (49000, м. Дніпро, вул. Будьонного (ОСОБА_5), буд. 2 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МАРАФОН" (49000, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 16, ) суму 3% річних у розмірі 9 888,90 грн. (девять тисяч вісімсот вісімдесят вісім грн. 90 коп.), суму інфляційних втрат у розмірі 21 320,82 грн. (двадцять одна тисяча триста двадцять грн. 82 коп.), суму витрати позивача на оплату адвокатських послуг 5 184,08 грн. (п'ять тисяч сто вісімдесят чотири грн. 08 коп.), витрати по сплаті судового збору 1 036,82 грн. (одна тисяча тридцять шість грн.. 82 коп.), про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 27.09.2017

Суддя ОСОБА_6