КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа№ 910/6342/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Баранця О.М.

при секретарі Черній О.В.

За участю представників:

від позивача: Чернецька Г.М. - представник за договором № 21/04/17 від 21.04.2017

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017

у справі № 910/6342/17 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос»

до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод»

про стягнення заборгованості у розмірі 145 860,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 131 698,55 грн. за поставлений за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 15.08.2014, але неоплачений товар, пені в сумі 15 464,45 грн., 3 % річних в сумі 1 439,93 грн. та інфляційних втрат в сумі 7 527,76 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 5 000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2017, повний текст якого складений 10.07.2017, у справі № 910/6342/17 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджений факт невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті отриманого за спірним договором товару.

Присуджуючи до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на послуги адвоката, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази, вказані вимоги є законними та обгрнутованими.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Чернігівський молокозавод» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 по справі № 910/6342/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду, викладені в ньому, хибними та такими, що не відповідають обставинам справи та не мають належного правового підґрунтя.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору сторін по суті не прийнято до уваги те, що первинними документами на підтвердження факту поставки товару є оформлена накладна та довіреність від підприємства покупця на особу, яка отримує товар, проте позивачем в підтвердження позовних вимог не надано жодної довіреності, а надані позивачем видаткові квитанції не містять обов'язкових реквізитів, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак, не доводять факту поставки товару.

Ухвалою від 07.08.2017 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Мартюк А.І., Пашкіна С.А. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження. розгляд справи призначено на 05.09.2017 о 12:50.

Розпорядженням № 09-53/3496/17 від 04.09.2017, у зв`язку з виходом судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6342/16.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.09.2017 справа № 910/6342/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Баранець О.М., Мартюк А.І.

Ухвалою від 04.09.2017 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М. Мартюк А.І., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» прийнято до свого провадження.

Відповідач представників в жодне судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

15.08.2014 позивач як постачальник та відповідач як покупець уклали договір поставки сільськогосподарської продукції (сировини) (далі Договір) (а.с. 14-19), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання в порядку і на умовах, визначених Договором, поставити та передати у власність відповідача сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коров'яче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97 (далі Товар), а відповідач - прийняти та оплатити Товар.

Згідно з п. 1.4 Договору перехід права власності на Товар від позивача до відповідача здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання Товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) відповідача, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки відповідача про прийом Товару на товарно-транспортної накладної.

Приймання молочної сировини відбувається шляхом заповнення Прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини, форма якої та Інструкція щодо заповнення якої затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 457 від 01.12.2015.

З доданих до матеріалів справи копій прийомних квитанції на закупівлю молочної сировини № 1170 від 04.10.2016 та № 1337 від 02.11.2016 (а.с. 48-49) слідує, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу Товар на загальну суму 191 900,29 грн.

При цьому зі змісту прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини № 1170 від 04.10.2016 слідує, що станом на дату її підписання у відповідача існувала заборгованість за поставлений раніше товар на загальну суму 134 798,26 грн. Відомості щодо сальдо на початок періоду є обов'язковим реквізитом Прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини згідно з затвердженою вищезгаданою інструкцією формою.

Вказані прийомні квитанції підписані представником відповідача без жодних зауважень, підписи відповідальних осіб скріплені відбитками печаток.

Враховуючи, що прийманню молочної продукції передує її доставка постачальником споживачу, факт оформлення прийомної квитанції свідчить про те, що продукція була відповідачу позивачем поставлена, і факт відсутності товарно-транспортної накладної вказаних обставин не спростовує.

Посилання відповідач на необхідність оформлення накладних та довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей в цьому випадку не відповідають положенням законодавства.

Необхідність зазначення у прийомних квитанціях реквізитів договору, на підставі якого здійснюється поставка, спростовується затвердженою наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 457 від 01.12.2015 її формою.

Слід зазначити і про те, що відповідачем не надано жодних доказів існування між сторонами будь-яких інших, ніж вищезгаданий, договорів, предметом яких було би постачання позивачем відповідачу молочної сировини.

Крім того, відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, що скріплюється печаткою.

Представник відповідача не заперечив щодо того, що відтиски печатки, які міститься на спірних прийомних квитанціях на закупівлю молочної сировини, є відтисками печатки відповідача.

Доказів про те, що печатка відповідача вибула з його володіння в результаті злочинних дій третіх осіб, суду не надано.

Враховуючи, що печаткою юридичної особи завіряється підпис уповноваженої особи, колегія суддів вважає доведеним, що спірні прийомні квитанції свідчать про отримання відповідачем товару від позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо доведеності факту поставки позивачем відповідачу Товару за Договором протягом вересня - жовтня 2016 на суму 191 900,29 грн., а також наявності станом на 01.09.2016 заборгованості за поставлений за Договором товар в сумі 134 798,26 грн. Загалом наявними в матеріалах справи документальними доказами підтверджується поставка Товару за Договором на загальну суму 326 698,55 грн. (191 900,29+134 798,26).

Згідно з п. 2.1 Договору оплату за товар відповідач проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною договору. Ціна на товар може змінюватись 2 рази на місяць.

Ціна на Товар встановлюється відповідно до ринкової вартості та може змінюватися лише за погодженням сторін відповідно до п. 2.1 договору (п. 2.4 Договору).

Загальна ціна на товар, поставлений за Договором, складається по закінченню терміну дії договору на підставі первинної бухгалтерської документації (п. 2.2 Договору).

В матеріалах справи відсутні відповідні протоколи погодження ціни, проте у Прийомних квитанціях на закупівлю молочної сировини № 1170 від 04.10.2016 та № 1337 від 02.11.2016 сторонами визначено цину Товару, що постачається, в той час як відповідачем жодних заперечень щодо такої ціни суду не надано.

З наявних в матеріалах справи копій виписки по рахунку позивача № 2 в АТ «Райффайзен банк Аваль» з 01.09.2016 по 31.10.2016 (а.с. 55) та копій прибуткових касових ордерів № 80 від 15.09.2016, № 85 від 20.09.2016, № 86 від 31.09.2016, від 29.09.2016, № 121 від 19.10.2016, № 130 від 25ю10.2016, № 131 від 26.10.2016 та № 132 від 27.10.2016 (а.с. 40-47) слідує, що в період з 01.09.2016 по 31.10.2016 відповідач сплатив позивачеві 205 000 грн. з призначенням платежу: «за молоко» (у прибуткових касових ордерах) та «сплата за молоко згідно договору № 113-ТП» (у платіжних дорученнях»).

Отже, неоплаченим з поставленого за Договором в період по жовтень 2016 року включно залишився Товар на загальну суму 121 698,55 грн. (326 698,55 -205 000).

Той факт, що відповідач визнає заборгованість у зазначеному розмірі, підтверджується проведенням сторонами звіряння взаємних розрахунків, про що складено двосторонні акти від 09.11.2016 та від 02.2012.2016 , копії яких позивач долучив до матеріалів справи (а.с. 29, 36-37)..

Факт оплати відповідачем поставленої позивачем продукції в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи документальними доказами свідчить про те, що господарські операції з поставки-приймання продукції мали місце, в той час як недоліки в оформленні прийомних квитанцій, на що послався відповідач в обґрунтування заперечень проти позову, самі по собі не є підставою вважати, що такі операції не здійснювались.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки, до яких відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.3 Договору при проведенні розрахунку за Товар відповідач може сплачувати позивачу аванс, розмір та умови якого узгоджуються сторонами окремо у додаткових угодах.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором, оплатити товар.

За умовами п. 2.5 Договору розрахунки за Договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами. За домовленістю сторін може проводитись готівковий розрахунок та/або розрахунок векселем. Зміна форми розрахунку закріплюється сторонами у додатковій угоді, яка є невід'ємною частиною до Договору.

Враховуючи, що в Договорі сторонами чітко не визначено період, у який відповідач має оплатити товар, який поставлений позивачем за Договором, при визначенні такого строку слід керуватись приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України, за вимогами якої товари, які постачались за спірними накладним, відповідач мав оплати в момент прийняття товару або підписання товаророзпорядчих документів на них, тобто в день підписання прийомних квитанції на закупівлю молочної сировини № 1170 від 04.10.2016 та № 1337 від 02.11.2016

Таким чином, відповідач мав оплатити товар, поставлений в вересні 2016 року (квитанція № 1170 від 04.10.2016) - 04.10.2016, а в жовтні 2016 року (квитанція № 1337 від 02.11.2016) - 02.11.2016.

Така правова позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», яким, зокрема, встановлено, що, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 21.04.2011 № 9/252-10 та від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати товару, поставленого за Договором в період по жовтень 2016 року включно на загальну суму 121 698,55 грн., а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 121 698,55 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 15 464,45 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За умовами п. 4.2 Договору, за несвоєчасне, понад встановлений Договором строк, проведення розрахунків за прийнятий Товар, позивач вправі вимагати від відповідача сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи, що умови Договору не визначають строк проведення розрахунків за прийнятий Товар, стягнення з відповідача пені, передбаченої п. 4.2 Договору, не є вірним, адже відповідач не порушив строків розрахунків за Товар, встановлених Договором, за що пунктом 4.2 Договору встановлено відповідальність у вигляді сплати пені.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 15 464,45 грн. задоволенню не підлягають. Рішення суду першої в цій частині підлягає зміні.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 439,93 грн. та інфляційних втрат в сумі 7 527,76 грн. слід зазначити таке.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на обставини справи, суд першої інстанції вірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення 3 % річних в сумі 1 439,93 грн. та інфляційних втрат в сумі 7 527,76 грн. за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо вимог позивач про стягнення з відповідач витрат на послуги адвоката в сумі 5 000 грн. слід зазначити таке.

Відповідач просить стягнути з позивача зазначені 5 000 грн., вважаючи ці витрати судовими витратами на послуги адвоката в розумінні ст. 44 ГПК України, на які розповсюджуються правила ст. 49 ГПК України.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

В контексті цієї норми, судові витрати на послуги адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката позивачем до матеріалів справи додано: договір №21/04/2017 від 21.04.2017 про надання правової допомоги, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 03.07.2017 на загальну суму 5000,00 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордеру №17 від 28.06.2017 про сплату за договором про надання правової допомоги 5000,00 грн.

21.04.2017 між адвокатом Чернецькою Ганною Миколаївною (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №5046 від 12.09.2008) та позивачем (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги (а.с.136-138), предметом якого є надання адвокатом правової допомоги відповідачу у справі №910/6342, яка розглядається господарськими судами всіх інстанції.

Згідно з п. 4.1 цього договору гонорар (вартість послуг адвоката) за даним договором складає 5 000 грн.

03.07.2017 сторонами вказаного договору підписано акт про прийняття-передачу наданих послуг, зі змісту якого слідує, що в період з 10.04.2017 по 04.07.2017 адвокат виконав та передав наступні роботи: підготовка позовної заяви, подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва, участь у судових засіданнях, виконання вимог Господарського суду міста Києва щодо надання додаткових документів.

За квитанцією до прибуткового касового ордера № 17 від 28.06.2017 позивач сплатив адвокату 5 000 грн.

Як слідує з матеріалів справи, участь в судових засіданнях в якості представника позивача приймав особисто адвокат Чернецька Г.М.

З огляду на зазначені документальні докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що адвокат Чернецька Г.М. входить до кола осіб, витрати на оплату послуг яких, при належному їх оформленні і виконанні, є судовими витратами в розумінні ст. 44 ГПК України.

Водночас, з огляду на часткове задоволення позовних вимог у цій справі, відповідно до положень ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати на послуги адвоката, а також витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/6342/17 підлягає зміні, позов задовольняється частково - стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний боргу в сумі 131 698,55 грн. 3 % річних в сумі 1 439,93 грн. та інфляційні втрати в сумі 7 527,76 грн., в решті позову відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави зміни судового рішення, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/6342/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/6342/17 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/6342/17 в редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» (01010, м. Київ, вул. Мазепи, 10, ідентифікаційний код 00447971) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (15110, Чернігівська область, Городнянський район, село Деревини, вул. Миру, буд. 115, ідентифікаційний код 03798671) основний борг в сумі 121 698 (сто двадцять одна тисяча шістсот дев'яносто вісім) грн. 55 коп., 3% річних в сумі 1 439 (одна тисяча чотириста тридцять дев'ять) грн. 93 коп., інфляційні втрати в сумі 7 257 (сім тисяч двісті п'ятдесят сім) грн. 76 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 4 469 (чотири тисячі чотириста шістдесят дев'ять) грн. 89 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 955 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 94 коп.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (15110, Чернігівська область, Городнянський район, село Деревини, вул. Миру, буд. 115, ідентифікаційний код 03798671) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» (01010, м. Київ, вул. Мазепи, 10,ідентифікаційний код 00447971) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. 09 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6342/17.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

О.М. Баранець