ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р.Справа № 922/1988/17

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жельне С.Ч.

судді: Погорелова О.В. , Сальнікова Г.І.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Оптика", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВГРУП", м.Харків
про стягнення коштів 976 259,60 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_3 за дов. б/н від 02.02.17 року;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВГРУП" (далі - відповідач) звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙ КЬЮ ОПТИКА" (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь 723 681,29 грн. боргу, що виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки товару №12-03/15, укладеного між сторонами 14.12.2015р. щодо поставки оплаченого позивачем товару. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 216 394,23 грн. пені, 382,41 грн. та 36 184,08 грн. штрафу, нарахованих за неналежне виконання взятого на себе зобов'язання. Судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 14 650,00 грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 15.06.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 04.07.2017 о 10:00.

Ухвалою суду від 04.07.2017 розгляд справи було відкладено у зв'язку із неявкою представника відповідача у судове засідання.

19.07.2017 на виконання вимог ухвали суду позивачем до суду надано документи (вх.№23246), які після дослідження були долучені судом доматеріалів справи.

28.07.2017 від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, за змістом якої позовні вимоги є ідентичними первісним вимогам, викладеним у позовній заяві.

28.07.2017 представник відповідача, через канцелярію суду надав нормативно-правовий відзив на позовну заяву (вх.№24272) в якому вказує, що станом на 30.04.2017р. заборгованість відповідача перед позивачем у зв'язку із частковою оплатою боргу складає 684 509,51 грн, окремо посилаючись на ч.2 ст.258, положення ст.267 ЦК України, просить вважати даний відзив також заявою про застосування строків позовної давності щодо нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.07.2017 справу №922/1988/17 призначено до колегіального розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 01.08.2017, для розгляду справи № 922/1988/17 визначено персональний склад колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Погорелова О.В., суддя Сальнікова Г.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.08.2017 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.09.2017.

01.09.2017 на адресу господарського суду від представника відповідача надішли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву (вх.№28013) в яких наголошує на тому, що нарахування пені на підставі п.8.4. Договору поставки №12-03/15 від 14.12.2015 сторони визначили виключно за невиконання або несвоєчасне виконання замовником (позивачем) умов договору поставки, нарахування ж штрафних санкцій постачальнику (відповідачу) за неналежне виконання договірних зобов'язань умовами спірного договору не передбачено, а тому такі вимоги є безпідставними.

07.09.2017 від представника позивача до суду надані письмові пояснення на відзив відповідача (вх.№28841).

На судове засідання 20.09.2017 р. прибув представник позивача, який просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач на судове засідання 20.09.2017р. свого уповноваженого представника не направив, у відзиві на позовну заяву просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача.

Оскільки неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справи за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 14.12.2015 р. між позивачем, як замовником, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки № 12-03/15 (а. с. 16-21), за умовами якого постачальник зобов'язується передати (поставити) в узгоджені строки замовнику товар (стійка для окулярів RG-SE-150-18, призначена для розміщення 18 пар оправ (окулярів), обладнана механічним пристроєм для замикання на ключ. Довжина стійки 1500 мм.), визначений в п. 2.2. договору, а замовник зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього встановлену договором ціну.

Згідно з п. 2.2.-2.3. договору, товар поставляється у загальній кількості 500 одиниць. Умови поставки, не визначені договором, визначаються сторонами в специфікаціях, що оформляються на кожну партію товару, яка поставляється, окремо і є невід'ємною частиною договору. Підписання специфікацій сторонами свідчить про виникнення між сторонами прав і обовязків, визначених цим договором щодо поставки товару.

Загальна сума договору складає загальну вартість всіх партій товару, які будуть поставлені за договором, згідно з підписаними специфікаціями та накладними до цього договору.

Відповідно до п. 3.1 - 3.2.4, 3.4 договору, загальна вартість товару згідно з цим договором складає 1059741,90 (один мільйон пятдесят девять тисяч сімсот сорок одна гривня. 90 коп.), в тому числі ПДВ 20%, що еквівалентно 44415,00(сорока чотирьом тисячам чотирьохсот пятнадцяти) дол. США. У випадку зміни курсу дол. США Національним банком України на день оплати замовником вартості товару, вартість товару підлягає перерахуванню відповідно до зміни валютного курсу. Оплата товару здійснюється після надання постачальником нового рахунку-фактури з урахуванням зміни валютного курсу.

3амовник здійснює оплату постачальнику за поставку товару після предявлення рахунку-фактури наступним чином:

Перший платіж у розмірі 211948,38 (двісті одинадцять тисяч девятсот сорок вісім гривень 38 коп.), що еквівалентно 8 883,00 (восьми тисячам вісімсот вісімдесяти трьом) дол. США, в тому числі ПДВ 20% , повинен бути внесений до 15 грудня 2015 р.

Другий платіж у розмірі 317922,57 (триста сімнадцять тисяч девятсот двадцять дві гривні 57 коп.), що еквівалентно 13324,50 (тринадцяти тисячам трьохсот двадцяти чотирьом дол. США (пятдесяти) центам, в тому числі ПДВ 20%, повинен бути внесений до 22 грудня 2015 р.

Третій платіж у розмірі 317922,57 (триста сімнадцять тисяч девятсот двадцять дві грив 57 коп.), що еквівалентно 13 324,50 (тринадцяти тисячам трьохсот двадцяти чотирьом) дол. США (пятдесяти) центам, в тому числі ПДВ 20%, повинен бути внесений до 15 січня 2016 р.

Четвертий платіж у розмірі 211948,38 (двісті одинадцять тисяч девятсот сорок вісім гривень 38 коп.), що еквівалентно 8883,00 (восьми тисячам вісімсот вісімдесяти трьом) дол. США, в тому числі ПДВ 20%, повинен бути внесений протягом 5 (пяти) робочих днів з дня поставки Товару у кількості, вказаній в п. 2.2 договору.

Оплата товару здійснюється замовником шляхом перерахування відповідної суми коштів, згідно з п.3.2 цього договору, на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. п. 5.1-5.6 договору поставка товару здійснюється Замовником у строк до 20.03.2016 року.

Умови щодо строків поставки товару можуть бути змінені за згодою сторін та зазначені в специфікаціях.

Датою виконання постачальником свого зобовязання з поставки товару вважається день його надходження до місця передачі товару.

Місце (пункт) передачі (одержання) товару зазначається у відповідних специфікаціях.

Для отримання товару замовник зобовязаний передати постачальнику належним чином оформлену довіреність на отримання товару.

Передача товару оформляється видатковою накладною. 3 моменту передачі товару до замовника переходять ризики випадкового знищення, пошкодження або втрати переданого товару.

Відповідно до положень п. 8.4 договору за невиконання та/або несвоєчасне виконання замовником умов поставки, визначених цим договором, постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,5 відсотків від суми оплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, та відшкодовує замовнику у повному обсязі збитки, завдані таким невиконанням або несвоєчасним виконанням зобовязання.

Згідно з п. п. 11.1-11.1.1 договору останній вступає в силу з дня його підписання та діє до 31 березня 2016 року. Сторони безумовно та безповоротно погодились, що не зважаючи на визначену дату припинення дії договору, його дія продовжується до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань, згідно з умовами договору, які не були виконанні та/або не могли бути з будь-яких причин виконані у встановлені договором строки.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої зобовязання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, здійснивши перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача за наступними платіжними документами:

Платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 16.12.2015 р. суму 211948,38 грн.

Платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 21.12.2015 р. суму 313381,58 грн.

Платіжним дорученням № 39611 від 08.02.2016 р. суму 339085,87 грн.

Платіжним дорученням № 902,94 від 23.03.2016 р. суму 233115,68 грн.

Всього за зазначеними платіжними дорученнями позивачем перераховано відповідачу на виконання умов договору 11097 531,51 грн.

Відповідач на виконання умов договору поставив позивачу 17.10.2016 р. 200 одиниць товару на загальну суму 417630,00грн.

Іншу частину товару в кількості 300 одиниць на загальну суму 679 901,51 грн. відповідач позивачу не поставив.

В звязку з невиконанням відповідачем умов договору позивач на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства нарахував відповідачу до стягнення 156667,33 грн. пені за період прострочення виконання зобовязань з 21.03.2016 р. до 05.12.2016 р.

Крім того, як свідчать матеріали справи, в звязку з невиконанням відповідачем умов договору щодо поставки товару, між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 05.12.2016 р. до договору поставки № 12-03/15 від 14.12.2015 р. (а. с. 22-23; далі за текстом додаткова угода), за змістом якої в звязку з невиконанням постачальником п. 2.2 договору поставки № 12-03/15 від 14.12.2015 р., а саме: недопоставлений товару замовнику у кількості 300 одиниць, постачальник зобовязується повернути замовнику грошові кошти у розмірі 723 681,29 (сімсот двадцять три тисячі шістсот вісімдесят одна гривня 29 копійок), що є еквівалентом , 27952,15 (двадцять сім тисяч девятсот пятдесят два долари 15 центів) дол. США, згідно з курсом 25,89 грн. встановленим Національним банком України за 1 дол. США. У випадку зміни курсу дол. США Національним банком України на день повернення постачальником замовнику грошових коштів, за недопоставлений товар, сума коштів підлягає перерахуванню відповідно до зміни валютного курсу.

Сторони домовились, що постачальник здійснює повернення грошових коштів замовнику за недопоставлений товар у кількості 300 одиниць, на реквізити Р/р 1, МФО 320478, АБ УКРГАЗБАНК, МФО 320478 наступним чином:

Перший платіж у розмірі 155340,00 грн. що є еквівалентом 6000,00 (шість тисяч доларів 00 центів) дол. США, повинен бути внесений до 15 грудня 2016 р. включно.

Другий платіж у розмірі 103 560,00 грн. що є еквівалентом 4000,00 дол. США, повинен бути внесений до 23 грудня 2016 р. включно.

Третій платіж у розмірі 103 560,00 грн. що є еквівалентом 4000,00 дол. США. повинен бути внесений до 13 січня 2017 р. включно.

Четвертий платіж у розмірі 90 615,00 грн. що є еквівалентом 3500,00 дол. США, повинен бути внесений до 27 січня 2017 р. включно.

Пятий платіж у розмірі 64 725,00 грн., що еквівалентом 2500,00 дол. США, повинен бути внесений до 09 лютого 2017 р. включно.

Шостий платіж у розмірі 64 725,00 грн., що еквівалентом 2500, дол. США, повинен бути внесений до 17 лютого 2017 р. включно.

Сьомий платіж у розмірі 64 725,00 грн., що еквівалентом 2500,00 дол. США, повинен бути внесений до 28 лютого 2017 р. включно.

Восьмий платіж у розмірі 76431,16 грн., що еквівалентом 2952,15 дол. США, повинен бути внесений до 13 березня 2017 р. включно.

Згідно з п. 3 додаткової угоди, сторони дійшли згоди, що у випадку несвоєчасного повернення коштів, визначених п. 2 договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку прострочення платежу, більше, ніж за 5 (пять) календарних днів, постачальник зобовязаний додатково сплатити замовнику штраф у розмірі 5 (пяти) % від суми простроченого платежу за кожен факт порушення.

Однак, свої зобовязання щодо повернення грошових коштів позивачу згідно з умовами додаткової угоди відповідач також не виконав, його борг перед позивачем становить 723681,29 грн.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань за додатковою угодою, позивачем на підставі умов додаткової угоди та відповідних вимог чинного законодавства України нараховано до стягнення з відповідача 59726,88 грн. пені та 36184,08 грн. 5% штрафу.

Обставини щодо стягнення боргу за додаткової угодою, пені за прострочку поставки товару, пені за прострочу повернення грошових коштів та штрафу за прострочу повернення грошових коштів стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу приписів статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 670 ЦК України встановлено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

В свою чергу, в ч. 2 ст. 693 ЦК України зазначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Укладаючи додаткову угоду № 1 від 05.12.2016 р. до договору поставки № 12-03/15 від 14.12.2015 р. відповідач визнав факт невиконання своїх зобовязань за договором поставки щодо поставки товару в належній кількості та зобовязався повернути грошові кошти, сплачені позивачем в якості оплати за товар.

Строк виконання зобовязань з повернення грошових коштів визначений додатковою угодою, та є таким, що настав.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 723681,29 грн. за непоставлену продукцію.

Доводи відповідача про те, що його заборгованість перед позивачем становить 684 509,51 грн., з посиланням при цьому на акт звірки взаєморозрахунків станом на 03.04.2017 р. суд вважає безпідставними, оскільки по-перше, зазначені обставини відповідачем не доведені жодними належними та допустимими доказами, зокрема платіжними або іншими документами, які можуть засвідчити факт перерахування грошових коштів відповідачем позивачу, по-друге, акт звірки взаєморозрахунків в розумінні ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинним документом, який засвідчує факт проведення тієї чи іншої бухгалтерської операції, а тому в розумінні ст. 34 ГПК України не є належним та допустимим доказом проведення оплати.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд констатує, що відповідач прострочив виконання своїх зобовязань щодо передачі товару позивачу. В звязку з простроченням позивачем на підставі 8.4. договору здійснено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених відповідачем платежів.

Як убачається з матеріалів справи, а саме з позовної заяви , позивач подав вищевказану позовну заяву до господарського суду Харківської області 14.06.2017 р.

В силу дії ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа, може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки становить один рік.

В п. 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін (п. 4.3 зазначеної постанови пленуму ВГСУ).

Позивач нарахував пеню за за порушення відповідачем умов договору щодо поставки товару за період з 21.03.2016 по 05.12.2016р, , позовну заяву подано позивачем 14.06.2017р.

Таким чином, на час звернення з даним позовом до господарського суду Харківської області позовна давність щодо вимоги про стягнення пені за період з 21.03.2016 по 14.06.2016 сплила, при цьому, позивачем не наведено поважних причин пропущення строку позовної давності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем пені нарахованої за період з 14.06.2016 по 05.12.2016 за порушення відповідачем умов договору №12-03/15 щодо поставки товару в розмірі 100053,27 грн.

Щодо решти позову про стягнення пені та штрафу суд зазначає наступне.

Суд констатує, що відповідач прострочив виконання своїх зобовязань за додатковою угодою № 1 від 05.12.2016 р. щодо перерахування на користь позивача грошових коштів в передбачені строки.

Оскільки відповідальність відповідача за прострочення виконання зобовязань згідно з додатковою угодою у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів, та у вигляді штрафу в розмірі 5% від суми кожного простроченого платежу, передбачено п. 3 додаткової угоди, доводи позивача про можливість їх нарахування суд визнає обґрунтованими та правомірними.

Перевіривши розрахунок штрафу суд визнає його арифметично вірним та таким, що відповідає умовам додаткової угоди до договору.

За таких обставин, позов в зазначеній частині підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню штраф в сумі 36184,08 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені нарахованої за додатковою угодою № 1 від 05.12.2016 р., суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 59 726,88 грн.

Доводи відповідача про те, що одночасне нарахування позивачем штрафу та пені за одне й те ж порушення нібито суперечить вимогам ст. 61 Конституції України є безпідставними та такими, що суперечать встановленому законом принципу свободи договору (ст. 6, 627 ЦК України).

Крім того, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, тобто у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 09.04.2012 р. у справі № 3-88гс11, висновки в якій з урахуванням вимог ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для суду при прийнятті даного рішення.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 13 794,69 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 32-34, 44, 49, 75, ст. 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВГРУП" (адреса: 61058, АДРЕСА_1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ КЬЮ ОПТИКА" (адреса: 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10; ) заборгованість у розмірі 723 681,29 грн. за непоставлену продукцію, пені 159780,15 грн. , штраф 36184,08 грн. та 13 794,69 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.09.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5