РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/8990/17

За позовом приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»
До відповідача-1 До відповідача-2товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «СБМУ» публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3»
Про визнання договору від 20.10.2015 недійсним

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін

від позивача Клименко О.А. (за дов.)

від відповідача-1 Мольченко В.Г. (за дов.); Удалов Т.Г. (за дов.)

від відповідача-2 не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «СБМУ» (відповідача-1) та публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» (відповідача-2) про визнання договору відступлення права вимоги від 20.10.2015 недійсним.

За твердженням позивача, спірний договір є недійсним тому, що він містить ознаки договору факторингу, тоді як жодна зі сторін не є фінансовою установою. Так, на думку позивача, оскільки грошова вимога відступлена за 1257663,05 грн., що складає 50% боргу позивача, інші 50 % (1257663,05 грн.) є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу), у даному випадку - товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «СБМУ».

Відповідач-1 позовні вимоги відхилив повністю, виклавши свої заперечення у поданому суду відзиві. За твердженням відповідача-1, оскаржуваний договір: не передбачає фінансування під відступлення права вимоги, не передбачає плати за фінансування, не передбачає повернення здійсненого фінансування із розпорядження клієнта, предметом договору є відступлення права вимоги, оплатність договору не вказує на його неправомірність, обов'язок з оплати наступає після фактичного отримання коштів від боржника по утупленій вимозі. З огляду на це, договір не є договором факторингу. Також відповідач-1 вважає, що заміна кредитора у зобов'язанні не змінює обсяг прав та обов'язків боржника, а тому жодного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу позивача оспорюваним договором не порушено

З аналогічних підстав проти позову заперечив відповідач-2.

Під час розгляду справи ввідповідач-1 подав ряд клопотань. Зокрема, про витребування у позивача доказів порушення його прав оспорюваним правочином та докази в підтвердження обґрунтування вимог щодо порушення сторонами вимог законодавства при укладенні спірного договору уступки вимоги. Вирішуючи дане клопотання суд виходить з того, що доказами у справі, у розумінні ст. 32 ГПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суду у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Водночас, порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача є складовою підстав позову, що разом з предметом позову становлять зміст позовних вимог, та є тими даними, які повинна містити позовна заява (ст. 54 ГПК України). Тобто, фактично клопотання зводиться до витребування у позивача інших (додаткових) мотивів порушення його прав, ніж ті, які наведені у позові. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне зазначити, що суть порушення прав чи охоронюваних законом інтересів є суб'єктивною оціночною категорією позивача, визначення та доведення якої здійснюється останнім самостійно. Перевірка відповідності суб'єктивного погляду позивача об'єктивному факту порушення його права здійснюється судом за результатами розгляду вимог і заперечень сторін, що є елементом забезпечення принципів змагальності та рівності перед законом та судом. Сприяння позивачу у пошуку інших (додаткових) доводів на підтвердження його вимог суперечить вказаним принципам. З цих же підстав суд не вбачає за можливе витребувати у позивача докази в підтвердження обґрунтування вимог щодо порушення сторонами вимог законодавства при укладенні спірного договору уступки вимоги. А тому дане клопотання судом відхилено.

Також суд відхилив інше клопотання відповідача-1 - про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 910/28462/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «СБМУ» до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення 4725091,09 грн.. Клопотання судом відхилено за відсутності передбачених ч. 1 ст. 79 ГПК України умов зупинення провадження: пов'язаності справ та неможливості вирішення даної справи до вирішення справи № 910/28462/15.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив:

09.04.2010 акціонерне товариство холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», (генпідрядник) та відкрите (наразі - публічне) акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-3» (головний підрядник) уклали договір підряду № 5/04/10 на виконання робіт з будівництва підземного паркінгу на 248 машиномісць реконструкції Національного спортивного комплексу «Олімпійський» по вул. Червоноармійській, 55 у Печерському районі м. Києва (далі - Договір № 5/04/10), за умовами якого головний підрядник зобов'язується виконати роботи з будівництва підземного паркінгу на 248 машиномісць в межах реконструкції Національного спортивного комплексу «Олімпійський», розташованого за адресою: 03150, вул. Червоноармійська, 55 у Печерському районі міста Києва, Україна, а генпідрядник зобов'язується прийти належним чином виконані роботи та оплатити їх.

20.10.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «СБМУ» (цесіонарій) та публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-3» (цедент) уклали договір відступлення права вимоги (далі - Договір), який спрямований на відступлення в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, цедентом цесіонарієві права вимоги, належного цедентові, внаслідок чого цесіонарній стає кредитором у правовідносинах з публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» (боржником), які первісно виникли внаслідок виконання цедентом на користь боржника підрядних робіт з будівництва підземного паркінгу на 248 машиномісць в межах реконструкції Національного спортивного комплексу «Олімпійський», розташованого за адресою: 03150, вул. Червоноармійська, 55 у Печерському районі міста Києва, Україна (договір № 5/04/10 від 09.04.2010), котрі оформлені відповідними актами приймання виконаних робіт/послуг згідно з даними бухгалтерського обліку цедента на загальну суму 95928156,80 грн.

Згідно з п. 2 Договору, цесіонарій має право вимагати від боржника виконання зобов'язань по сплаті 2515326,11 грн. основного боргу за виконані роботи, 3% річних та інфляційних втрат, що виникли або виникнуть внаслідок прострочення боржником виконання зобов'язань по оплаті вказаного основного боргу та у зв'язку з незаконним користуванням коштами, та будь-яких похідних від вказаного основного боргу вимог.

Пунктом 6 Договору (в редакції додаткової угоди від 27.07.2017) передбачено обов'язок цесіонарія за відступлення права вимоги сплатити цеденту кошти в сумі 2515326,11 грн..

Передання кредитором своїх прав іншій осіб за правочином є однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні (п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України).

Правове регулювання заміни кредитора на підставі правочину здійснюється статтями 512-519 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України), які поширюються на всі види зобов'язань, незалежно від підстав їх виникнення.

Виходячи з того, що майнові права є самостійним об'єктом цивільних прав (ст. 177 ЦК України), норми про відступлення права вимоги містять додаткові правила до тих положень, що закріплені у нормах про правочин, за яким первісний кредитор відступає своє право вимоги новому кредитору, і мають перед ними пріоритет. З огляду на це, відступлення права вимоги можуть втілюватись у різні цивільно-правові договори - купівлі-продажу, міни, дарування права вимоги, факторингу тощо.

При цьому, предметом вимоги може бути право вимоги, яке не існує на момент передачі, але виникне у кредитора у майбутньому. Оскільки за умовами Договору (п. 6) відступлення права вимоги здійснюється за 2515326,11 грн., які становлять борг боржника, правова конструкція, яка втілена у ньому, є договором купівлі-продажу, що врегульована главою 54 ЦК України. Положення даної глави не містять тих застережень, на відповідність яким позивач оцінює Договір.

Поняття договору факторингу закріплено у ст. 1077 ЦК України, відповідно до якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, договір факторингу є особливим різновидом загальноцивільного відступлення право вимоги. Характерною особливістю договору факторингу є насамперед наявність двох спеціальних суб'єктів - фактора, яким, як правило, виступає банк або інша фінансова установа, та клієнта - суб'єкта підприємницької діяльності (ст. 1079 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до третьої особи (боржника) в обмін на надання клієнтом кредиту (грошових коштів), так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов'язань перед фактором (ст. 1078 ЦК України).

Важливою рисою договору факторингу є його мета. В договорі факторингу відступлення клієнтом права грошової вимоги здійснюється як з метою відчуження вимоги факторові під одержання клієнтом грошових коштів від фактора, так і з метою забезпечення виконання зобов'язань самого клієнта перед фактором (абз. 2 ч. 1 ст. 1077 ЦК України). У зв'язку з цим договір факторингу слід розглядати також як забезпечувальне зобов'язання. Саме мета договору факторингу визначає зміст і обсяг прав та обов'язків сторін, а також дозволяє відмежувати договір факторингу від інших суміжних договорів, у тому числі і від загальноциваільного договору відступлення права вимоги. З однієї сторони передача права вимоги (цесія) за договором факторингу є комерціоналізованим різновидом загальноцивільного відступлення права вимоги. Однак, дана цесія не носить самостійного характеру, а входить до договору факторингу як його елемент.

Оскаржуваний Договір встановлює права та обов'язки тільки щодо передачі цедентом цесіонарієві права вимоги, належного цедентові, і не переслідує мети забезпечення виконання зобов'язань відповідача-2 перед відповідачам-1. З огляду на це відсутні правові підстави для оцінки Договору на відповідність положенням глави 73 ЦК України, що, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість доводів позивача про недійсність Договору.

Також суд погоджується з доводами відповідачів про не порушення Договором суб'єктивних цивільних прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Загальні підстави звернення до господарського суду визначені ст. 1 ГПК України - захист своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснювати (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом з тим особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та влив на порушника.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на його зміст, у зв'язку з чим останній наділений правом висувати проти нового кредитора ті заперечення, які він мав проти первісного (ст. 518 ЦК України). З огляду на це закон не вимагає згоди боржника на заміну кредитора. Винятком з цього правила є випадки, які встановлені договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦКУ України).

З цього слідує, що у випадку відсутності визначеної договором або законом обов'язкової згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, правочин про заміну кредитора у зобов'язанні не порушує права боржника.

Положення Договору № 5/04/10 не містять застереження щодо заборони уступати право вимоги за ним без згоди позивача. Відсутні відповідні і законодавчі приписи.

Натомість, обираючи такий спосіб захисту як визнання недійсним Договору, позивачем не враховано, що майнове право, яке є предметом відступлення за ним, виникло на підставі іншого правочину - Договору № 5/04/10, на чинність та існування якого не впливає дійсність Договору. Обґрунтованість вимог за відступленим правом залежить не від правомірності Договору, а від чинності Договору № 5/04/10 та фактичного стану виконання зобов'язань за ним, надавати заперечення щодо яких позивач наділений правом незалежно від особи суб'єкта кредитора.

Отже, при наявності порушених прав позивача за відступленою вимогою, відновлення останніх неможливо шляхом визнання недійсним спірного Договору, з огляду на що відсутні підстави для захисту прав обраним позивачем способом.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, не доведені та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 20.09.2017

СуддяС. А. Ковтун