ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р.Справа № 922/2595/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон", м.Київ
до Приватного акціонерного товариства "НВЦ "Трансмаш", м.Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№84 від 12.04.17);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіон" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" про стягнення суми боргу у розмірі 825000, 00 грн., пені у розмірі 423157,92 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 42495,18 грн. та 25 % річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 354126,57 грн. ,інфляційні нарахування в сумі 185234,18грн. Судові витрати позивач просить також стягнути з відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2017 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 05.09.2017 об 12:30.

Ухвалою господарського суду від 05.09.2017 року, розгляд справи відкладено до 26.09.2017 року, у зв'язку із неявкою в судове засідання представника відповідача.

В судовому засіданні 26.09.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, через канцелярію господарського суду (вх.№28563 від 05.09.2017року) надав додаткові пояснення щодо стягнення штрафних санкцій, інфляційних, 25% та 3% річних за відповідним графіком погашення заборгованості.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

07.04.2016р. між ТОВ «РЕГІОН» та ПРАТ «НВП «ТРАНСМАШ» укладений меморандум щодо реструктуризації заборгованості Приватного акціонерного товариства "НВЦ "Трансмаш", м. Харків перед ТОВ «РЕГІОН».

Сторони пов'язані довготривалими господарськими відносинами. Водночас у зв'язку зі складною економічною ситуацією, проведенням антитерористичної операції на території м. Луганськ, де розташовані виробничі потужності Боржника, втратою ринку збуту продукції, у період з 2013 року по 2016 рік у Боржника утворилася значна заборгованість перед Кредитором. Цей меморандум фіксує розмір заборгованості, визначає механізми та строки її погашення.

Статтею 1 меморандуму сторонами визначено борг.

1.1. Станом на 07.04.16 заборгованість Боржника перед Кредитором становить 5 329 296,49 грн.

1.2. Заборгованість за договором № 1146 пст від 28.11.13 становить - 295 000,00 грн. Дана заборгованість утворена у зв'язку з тим, що кредитором була здійснена передплата за продукцію Боржника, водночас боржник договірні умови не виконав, продукцію в повному обсязі не поставив, передплату не повернув.

1.3. Заборгованість згідно Рішення господарського суду Харківської області по справі № 922/883/15 становить разом 3 432 289,49 грн. (зокрема: сума боргу - 3 296 196,17 грн.; судовий збір - 68 820,00 грн.; судовий збір - 67 300,32 грн.). Дана заборгованість виникла у зв'язку з тим, що Боржником були виконані лише частково умови мирової угоди, раніше затвердженої Господарським судом Луганської області (ухвала господарського суду Луганської області від 16.12.13 по справі № 913/2950/13).

1.4.Заборгованість за договором № 0731 пст від 27.07.2010 р. в розмірі 1 601980,0 грн. Дана заборгованість виникла у зв'язку тим, що Кредитором Боржнику були поставлені товари, прийняті останнім без зауважень, але не оплачені.

1.5. Боржник повністю підтверджує Кредитору (та третім особам у разі необхідності) наявність заборгованості передбаченої п. 1.1. та окремо 1.2.-1.4.

Статтею 2 меморандуму сторонами визначено механізм та строки погашення заборгованості.

1.4. Боржник та Кредитор, відповідно до діючого законодавства, укладають договори новації, згідно яких переводять боргове зобов'язання за Договором 1 та Договором 2 у позику. В договорах новації вказується строк сплати позики відповідно до передбаченого в них графіку (заборгованість передбачена п. 1.2. Меморандуму). Заборгованість, передбачена п. 1.3. Меморандуму боржник сплачує наступним чином: до 30.09.2016 року - 303 020, 00 грн., до 31.12.2016 року - 1 100 000,00 грн., до 31.03.2017 року - 1 100 000,00 грн., до 01.06.2017 року-929 269,49 грн. У випадку порушення строку погашення заборгованості за договорами новації Кредитор має право застосувати передбачені договорами новації штрафні санкції до Боржника та/або звернутися до Господарського суду з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості, а Боржник, у цьому випадку, погоджується з достроковим погашенням позики.

Отже, оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог, проаналізувавши укладений між сторонами договір про новацію зобовязань від 07.04.2016р суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами.

Новація - це угода сторін про те, що первісне зобов'язання припиняється, а між учасниками виникає нове. Сторони мають обумовити у своїй угоді припинення зобов'язання, що раніше діяло, і заміну його новим зобов'язанням.

В даному випадку зазначений Договір є новацією, в розумінні статті 604 ЦК України, оскільки передбачає, що зобов'язання припиняються за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як передбачено в ч. 4 ст. 604 Цивільного кодексу України новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Отже, 07.04.2016 на виконання умов меморандуму сторони уклали договір новації № 2 .

Зобов'язання, яке виникне між Сторонами на підставі цього Договору, замінює собою зобов'язання, що виникло між Сторонами за Договором поставки № 0731 пст від 27.07.2010 р. (далі - Первинний договір).

2. За первинним договором Боржник зобов'язаний сплатити Кредитору заборгованість розміром 1 601 980,00 грн. за поставлену продукцію. Підписанням цього Договору боржник безумовно підтверджує наявність боргу за Договором поставки № 0731 пст від 27.07.2010 р. у розмірі 1 601 980,00грн.

3. Додатково до вказаної у п. 2 заборгованості Боржник повинен сплатити Кредитору заборгованість за рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 922/883/15 від 30.03.2015. Порядок сплати заборгованості за цим рішенням сторонами регулюється окремо та не є елементом цього Договору.

4. Сума зобов'язання Боржника за Первинним договором складає 1 601 980,00 грн. (один мільйон гот одна тисяча дев'ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

5.Зобов'язання Боржника за Первісним договором вважається припиненим та змінюється позиковим зобов'язанням між тими Сторонами на умовах, встановлених цим Договором. Окремо Боржник повинен сплатити Кредитору заборгованість за рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 922/883/15 від 30.03.15.

6.Боржник зобов'язується повернути Кредиторові грошові кошти в розмірі 1 601 980,00 грн. (далі - Позика) у повному обсязі відповідно до нижченаведеного графіку, шляхом перерахування грошових коштів (суми позики) на поточний (розрахунковий) рахунок Кредитора. Позика є безвідсотковою зворотною фінансовою допомогою.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

На виконання договору новації, але з порушенням графіку (в період з 10.10.16 по 22.02.17), відповідачем здійснено погашення боргу у частині: 776 980,00 грн., про що свідчать банківські виписки ,які містяться в матеріалах справи Залишок боргу складає 1 601 980,00 грн. - 776 980,00 грн. = 825 000,00 грн., боржником не погашено.

Враховуючи сплив строку на повернення коштів, що встановлений договором новації до 07.04.2016р., борг вважається непогашеним.

Вказаний договір відповідає вимогам ст. 1053 ЦК України, відповідно до положень якої за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням, а також вимогам ч. 2 ст. 604 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з повернення позики як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про новацію зобовязань від 07.04.2016р. на загальну суму 825 000,0грн. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Поряд з тим, відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Положеннями пп. 6.1. 6.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

З дно п. 3.2. меморандуму та п. 10 договору новації у випадку порушення божником зобов'язань за новацією, кредитор має право застосувати штрафні санкції. При неповерненні (простроченні повернення) . чи або суми частини позики (п. 6 договору), кредитор має право вимагати повернення позики (її частини, що: залишилася несплаченою) достроково, з урахуванням штрафної санкції (пені) у розмірі 2 (подвійної) облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення від загальної суми заборгованості за весь час прострочення. Пеня нараховується протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання Пов'язання (погашення заборгованості).

Додатково, у разі неповернення суми позики своєчасно, боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 25 % річних за кожен день прострочення від неповернутої суми позики.

Перевіривши нарахування пені, 25% річних, 3 % річних та інфляційних, враховуючи те, що відповідачем порушені зобов'язання щодо сплати коштів згідно графіку визначеного у п.6 договору новації, суд вважає, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу у розмірі 825000, 00 грн., пені у розмірі 423157,92 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 42495,18 грн. та 25 % річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 354126,57грн., інфляційні нарахування в сумі 185234,18грн. обґрунтованими та такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. ст. 509, 525, 526, 530,504, 625, 1053 ЦК України; ст.ст. 173, 174,179, 232, ГК України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково - виробничого центру "Трансмаш" (61045, Харківська область, м. Харків, пров. Отакара Яроша, буд.18,офіс.107, код 30009065) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" (04119, м. Київ, Шевченківський район, вул. Якіра, буд.8, к.68, код 25096372)- основного боргу у розмірі 825000, 00 грн., пені у розмірі 423157,92 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 42495,18 грн. та 25 % річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 354126,57 грн., інфляційні нарахування в сумі 185234,18грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 27 460,71грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_2