РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017Справа №910/13889/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до відповідача 1: Головного територіального управління юстиції в м.Києві

відповідача 2: Державної казначейської служби України

за участю 3-ої особи: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві

про стягнення 474 815,49 грн

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Василенко А.О. (дов. №6-52 від 10.01.17);

від відповідача 1 - не прибув;

від відповідача 2 - не прибув;

від третьої особи - не прибув;

встановив :

17.08.2017 Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції в м.Києві (відповідач 1), Державної казначейської служби України (відповідач 2), за участю Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві (третя особа без самостійних вімог на стороні відповідача), в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" 438383,68грн в рахунок відшкодування шкоди, 29693,91 грн інфляційних нарахувань; 6738,90 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом незаконного стягнення з позивача виконавчого збору згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Пишного А.В. про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016 у ВП№50980084.

Разом з тим, в своїх поясненнях від 21.09.2017 за №1001ВИХ-17-4556 позивач зазначив, що 30.08.2017 ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" повернуто суму безпідставно стягнутого виконавчого збору у сумі 438 383,68грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.08.2017 порушено провадження у справі №910/13889/17, розгляд справи призначено на 21.09.2017.

Представник позивача прибув у судове засідання 21.09.2017 та надав пояснення по суті справі.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання 21.09.2017 не з'явились, причин неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

21.09.2017 позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно із якою останній просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ПАТ «УКРТРАНСГАЗ" 30248,47грн 3 % річних, 124815,93 грн інфляційних нарахувань за період з 09.02.2017 по 30.08.2017.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що позивачем вказана заява подана по прийняття рішення у справі, суд приймає її до розгляду та розглядає спір виходчи з позовних вимог про стягнення 438 383,68грн відшкодування шкоди, 30248,47грн інфляційних нарахувань і 7278,37грн 3% річних.

В судовому засіданні 21.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі №910/31815/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК «Укрцентр» до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 4 538 334,22грн позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК «Укрцентр» 2349839 грн 82 коп. основного боргу, 173736 грн 50 коп. три відсотки річних, 1795474грн 74 коп. інфляційних втрат та 64 785грн. 77 коп. судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 у справі №910/13815/15 рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2015 у справі №910/13815/15 залишено без змін.

21.04.2016 на виконання рішення у справі № 910/13815/15 видано відповідний наказ.

Постановою від 28.04.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Пишним Артемом Володимировичем було відкрито виконавче провадження №ВП50980084 на підставі наказу від 21.04.2016р. Господарського суду міста Києва.

Виконавче провадження №50980084 згідно з постановою державного виконавця від 05.05.2016 входило до складу зведеного виконавчого провадження №50935594.

05.05.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Пишним Артемом Володимировичем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 438383,68 грн.

Згідно із платіжною вимогою №231/10 від 21.04.2016 з рахунку позивача були списані грошові кошти у сумі 1211979,43 грн в межах зведеного виконавчого провадження №50935594.

Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулось із скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2016 залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2017 скаргу ПАТ «УКРТРАНСГАЗ" задоволено. Визнано протиправними дії державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у м.Києві Пишного А.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016 у ВП №50980084. Вказану постанову визнано недійсною.

Зважаючи на наявність вищевказаних судових актів, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" 438 383,68 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням з позивача виконавчого збору згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Пишного А.В. про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016 у ВП№50980084.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, неправомірність дій (бездіяльності) органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Зазначена правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі № 32/421.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2016 залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2017 визнано протиправними дії державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у м.Києві Пишного А.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016 у ВП №50980084. Вказану постанову визнано недійсною.

Під час розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" судом було встановлено, що при винесенні постанови ВП № 50980084 від 05.05.2016 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" виконавчого збору у сумі 438 383,68грн державним виконавцем не було враховано, що на наступний день після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, боржником добровільно 05.05.2016 виконано судове рішення у справі №910/31815/15, а саме перераховано грошові кошти на загальну суму 4 538 334,22грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, встановлені ухвалою господарського суду м.Києва від 16.09.2016 по справі №910/13889/17 факти незаконності дій державного виконавця повторного доведення не потребують.

Враховуючи встановлені у справі №910/13889/15 обставини, суд при розгляді даної справи вважає, що позивачу має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана неправомірними діями державного виконавця.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В пункті 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Аналогічна правова позиція викладена у п. п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження".

Також у пункті 7 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 №01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" вказано, що за приписом статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою. Відшкодування такої шкоди органом державної влади, оскільки останній фінансується з державного бюджету України, здійснюється з відповідного бюджету. Відтак участь органів Державного казначейства України як іншого відповідача є ознакою, притаманною для всіх спорів про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно із ст. 25 Бюджетного кодексу України, державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пп. 2 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також, судом враховано позицію Конституційного суду України, викладену в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі № 1-36/2001, згідно з якою не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Отже, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок коштів державного бюджету. Саме тому заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Разом з тим, в поданій позивачем заяві від 21.09.2017 зазначається, що 30.08.2017 ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» повернуто суму безпідставно стягнутого виконавчого збору у сумі 438 383,68грн.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 438 383,68грн підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

Щодо вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" 3 % річних у сумі 7278,37грн та інфляційних нарахувань у сумі 77278,37грн. господарський суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 3.1., п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Беручи до уваги позицію Верховного суду України, викладену зокрема у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14, що якщо зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням, господарський суд вважає, що вимоги позивача про застосування положень ст. 625 ЦК України є обґрунтованими.

Так, за замістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлено до стягнення 7 278,37грн. 3% річних та 30 248,47грн. інфляційних нарахувань, що нараховані за період з 09.02.2017 (дата винесення постанови Київським апеляційним господарським судом) по 30.08.2017 (дата повернення коштів).

За перерахунком суду розмір інфляційних за заявлений позивачем період становить 30 161,05грн., що підлягають стягненню. В іншій частині нарахованих інфляційних нарахувань слід відмовити.

Здійснені позивачем нарахування 3% річних відповідають нормам матеріального права, є обгрунтованими та такими, що підлягають стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Провадження у справі в частині стягнення 438 383,68грн в рахунок відшкодування шкоди припинити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код 37567646) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1; ) 7278,37грн 3 % річних та 30161,05грн інфляційних нарахувань.

В іншій частині позову слід відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 26.09.2017.

Суддя В.О. Демидов