КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа№ 910/2384/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Зеленіна В.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Бойко Г.О. (довіреність б/н від 01.02.2017 р.)

від відповідача 1 - Пипченко Б.Ю. (довіреність №0217/14-01 від 14.02.2017 р.), Саєнко О.Д. (довіреність №1216/30-03 від 30.12.2016 р.)

від відповідача 2 - Стеченко Я.В. (довіреність б/н від 14.08.2017 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод»

на рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2017 р.

у справі №910/2384/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «П.С.П. Аудит»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» про визнання недійсним договору №20161104 про надання послуг від 04.11.2016 р., укладеного між ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ТОВ «Аудиторська компанія «П.С.П. Аудит», так як він не відповідає вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, оскільки є фіктивним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2017 р. залучено в якості іншого відповідача - ТОВ «Аудиторська компанія «П.С.П. Аудит».

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.05.2017 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представники відповідача 1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

В ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме: свідоцтво ТОВ «П.С.П. Аудит» про внесення до реєстру аудиторів та аудиторських фірм, договору страхування відповідальності аудиторів ТОВ «П.С.П. Аудит», штатного розпису ТОВ «П.С.П. Аудит», наказів про прийняття на роботу аудиторів ТОВ «П.С.П. Аудит», а також сертифікатів про право на зайняття аудиторською діяльністю працівників відповідної кваліфікації ТОВ «П.С.П. Аудит».

Слід зазначити, що в процесі розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції сторони по справі неодноразово посилались на те, що в суді першої інстанції розглядається справа №910/783/17 за позовом ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ПАТ «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» про витребування документів та зобов'язання забезпечити проведення аудиту.

Колегія суддів, вислухавши думку представників сторін, не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання у зв'язку з його безпідставністю, оскільки витребування даних документів не стосується предмету спору у даній справі.

Також скаржником було заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо визначення переліку документів необхідних для проведення аудиту ТОВ «П.С.П. Аудит».

Колегія суддів, вислухавши думку сторін не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання у зв'язку з тим, що вказане клопотання є необґрунтованим та безпідставним, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду по даній справі.

Крім того, скаржником було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в якому останній просив встановити належність підпису ОСОБА_6 на відповідних документах.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін, не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання у зв'язку з тим, що відповідно до матеріалів позовної заяви, позивач просить визнати договір недійсним на підставі ст. 203 ЦК України, оскільки вважає, що він є фіктивним, не посилаючись на невідповідність підписів на документах. Більше того, як свідчать матеріали справи, позивачем не було заявлено такого клопотання під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як стверджує позивач, ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» є акціонером ПАТ «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» і є прямим конкурентом позивача на фармацевтичному ринку.

Відповідно до законодавства, позивач має здійснювати незалежну аудиторську перевірку консолідованої фінансової звітності за кожен рік своєї діяльності. Позивач зазначив, що така перевірка за 2015 рік вже була проведена незалежним аудитором, ТОВ «Бейкер Тіллі Україна», а результати такої перевірки є публічно доступними на веб-сайті Агентства з розвитку - інфраструктури фондового ринку України (smida.gov.ua).

Позивач стверджує, що відповідач 1 не звертався до нього із запитом про надання результатів цієї перевірки, і результати такої перевірки відповідачем не оскаржувалися.

04.11.2016 р. між ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ТОВ «П.С.П. Аудит» було укладено договір про надання послуг № 20161104.

Листом від 22.11.2016 р., позивач надіслав аудитору ТОВ «П.С.П. Аудит» частину документів вказаних в запиті, обґрунтовуючи свої дії захистом комерційної таємниці.

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, оспорюваний договір укладений не з метою проведення аудиторської перевірки, а з метою отримання документів позивача, які містять відомості, які становлять комерційну таємницю. Позивач також зазначив, що в оскаржуваному договорі сторони не передбачили здійснення авансових платежів та оскаржуваний договір може бути припинено в будь-який момент.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представники відповідача 1 зазначили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема, не доведено належними та допустимими доказами наявність будь-якого умислу в діях сторін договору № 20161104 від 04.11.2016 р., як обов'язкової умови для визнання даного правочину недійсним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 20161104 від 04.11.2016 р. укладений між ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ТОВ «П.С.П. Аудит» з метою реалізації, передбаченого законом права ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», як акціонера позивача, на проведення аудиторської перевірки останнього.

ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» є акціонером ПАТ «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», що володіє акціями у кількості 3174 одиниць, що складає понад 30% статутного капіталу товариства.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 146 ЦК України, для здійснення контролю за фінансовою діяльністю товариства з обмеженою відповідальністю згідно з рішенням його загальних зборів, а також в інших випадках, встановлених статутом і законом товариства, може призначатися аудиторська перевірка. Порядок проведення аудиторських перевірок діяльності та звітності товариства з обмеженою відповідальністю встановлюється статутом товариства і законом. На вимогу будь-кого з учасників товариства може бути проведено аудиторську перевірку річної фінансової звітності товариства із залученням професійного аудитора, не пов'язаного майновими інтересами з товариством чи з його учасниками. Витрати, пов'язані з проведенням такої перевірки, покладаються на учасника, на вимогу якого проводиться аудиторська перевірка, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 ЦК України, аудиторська перевірка діяльності акціонерного товариства, у тому числі такого, що не зобов'язане публікувати для загального відома документи, має бути проведена у будь-який час на вимогу акціонерів, які разом володіють не менш як десятьма відсотками акцій.

Порядок проведення аудиторських перевірок діяльності акціонерного товариства встановлюється статутом товариства і законом.

Витрати, пов'язані з проведенням такої перевірки, покладаються на осіб, на вимогу яких проводиться аудиторська перевірка, якщо загальними зборами акціонерів не буде ухвалене рішення про інше

Аналогічна норма закріплена у ч.ч. 5,6 ст. 75 Закону України «Про господарські товариства», а саме, аудиторська перевірка діяльності акціонерного товариства також має бути проведена на вимогу акціонера (акціонерів), який (які) є власником (власниками) більше 10 відсотків простих акцій товариства. У такому разі акціонер (акціонери) самостійно укладає (укладають) з визначеним ним (ними) аудитором (аудиторською фірмою) договір про проведення аудиторської перевірки фінансово-господарської діяльності товариства, в якому зазначається обсяг перевірки.

Витрати, пов'язані з проведенням перевірки, покладаються на акціонера (акціонерів), на вимогу якого проводилася перевірка. Загальні збори акціонерів можуть ухвалити рішення про відшкодування витрат акціонера (акціонерів) на таку перевірку.

Товариство зобов'язане протягом 10 днів з дати отримання запиту акціонера (акціонерів) про таку перевірку забезпечити аудитору можливість проведення перевірки. У зазначений строк виконавчий орган має надати акціонеру (акціонерам) відповідь з інформацією щодо дати початку аудиторської перевірки.

Аудиторська перевірка на вимогу акціонера (акціонерів), який є власником більше ніж 10 відсотків акцій товариства, може проводитися не частіше двох разів на календарний рік.

У разі проведення аудиту товариства за заявою акціонера (акціонерів), який (які) є власником (власниками) більше 10 відсотків простих акцій товариства, виконавчий орган товариства на вимогу такого акціонера (акціонерів) зобов'язаний надати завірені підписом уповноваженої особи товариства копії всіх документів протягом п'яти робочих днів з дати отримання відповідного запиту аудитора.

Враховуючи вищезазначене, відповідач 1, як акціонер позивача має право на проведення аудиторської перевірки та самостійно укладає з визначеним ним аудитором договір про проведення аудиторської перевірки фінансово-господарської діяльності товариства.

При цьому право акціонера вимагати проведення аудиту не залежить від самого товариства (його посадових осіб) щодо проведення перевірки, ні від доцільності чи відсутності доцільності проведення такої перевірки (аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 12 травня 2014 року у справі № 925/802/13 та від 03 лютого 2014 року у справі № 904/3831/13).

Колегія суддів вважає, що, обмеження відповідача 1 щодо можливості проведення аудиторської перевірки господарської діяльності позивача є обмеженням його прав, як акціонера, порушує баланс інтересів сторін та не відповідає загальним засадам добросовісності, справедливості та розумності.

Посилання позивача щодо фіктивності договору № 20161104 від 04.11.2016 р., а саме, що умовами оскаржуваного договору не передбачено здійснення авансових платежів і оскаржуваний договір може бути припинений в будь-який момент за взаємною згодою сторін оцінюються колегією суддів критично, з урахуванням наступного.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належним чином обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення позовних вимог, а відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору № 20161104 від 04.11.2016 р. недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2017 р. у справі №910/2384/17 залишити без змін.

Справу №910/2384/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

В.О. Зеленін