Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

19.09.2017 Справа № 927/658/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта",

пров. Несторівський, 3/5, м. Київ, 04053

в особі нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз",

вул. Київська, 119, м. Охтирка, Сумська область, 42700

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова", вул. Комарова, 59, смт. Варва, Чернігівська область, 17600

про відшкодування збитків у сумі 35460 грн. 11 коп.

Суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №10-318/д від 02.11.2016;

від відповідача: ОСОБА_2І, довіреність №29/12-04 від 29.12.2016;

встановив:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків у сумі 35460 грн. 11 коп., завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.11.2016 на автошляху Н7 Київ-Суми-Юнаківка 210+700 км. за участю трактора Jonh Deere (22468 СВ), який належить СТОВ "Дружба-Нова" під керуванням водія ОСОБА_3 та автобуса Ikarus 255 (ВМ 2018 АА), належний НГВУ Охтирканафтогаз" ПАТ "Укрнафта" під керуванням водія ОСОБА_4

Ообґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що саме з вини працівника відповідача (водія ОСОБА_3О.) сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу завдані матеріальні збитки, які підлягають відшкодуванню відповідачем.

У поданому відзиві на позовну заяву №09/08-02 від 09.08.2017 відповідач щодо позовних вимог заперечив з викладених у відзиві підстав.

Так, у відзиві відповідач зазначив, що у день дорожньо-транспортної пригоди (22.11.2016) водій СТОВ "Дружба-Нова" ОСОБА_3 не виконував свої трудові обов'язки, що виключає відповідальність товариства за шкоду, завдану таким працівником на підставі ст. 1172 Цивільного кодексу України як роботодавцем. Кримінальне провадження і провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочиналося і стосовно водія позивача ОСОБА_4, про що складався протокол про адміністративне правопорушення, проте по суті така справа розглянута не була. Посилаючись на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", відповідач зазначив, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження обов'язкові для суду. Дослідження судом постанови про закриття кримінального провадження відносно водія позивача має встановити винність останнього у скоєнні та наслідках розглядуваної судом ДТП від 22.11.2016.

Позивач у поясненнях від 18.08.2017 №24-юр-00/4198 до відзиву на позов зазначив, що відповідачем не надано належних доказів того, що водій ОСОБА_3 не виконував свої трудові обов'язки під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди та самовільно заволодів транспортним засобом. Також позивач вважає хибними доводи відповідача щодо наявності обопільної вини у діях обох водіїв та обумовлену цим необхідність визначення розміру відшкодування у пропорційному співвідношенні (у відповідній частці) до ступеню вини кожного з винуватців ДТП, оскільки не надано належних доказів встановлення вини, ступеню вини чи причинно-наслідкового зв'язку дій водія ОСОБА_4 у вчиненні ДТП.

У судове засідання 19.09.2017 прибули повноважні представники сторін.

Дослідивши обставини справи, надані докази у їх сукупності, вислухавши присутнього під час судового розгляду справи представників сторін, суд встановив такі фактичні обставини.

22.11.2016 на автошляху Н7 Київ-Суми-Юнаківка 210+700 км. водій ПАТ "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" ОСОБА_5 керував транспортним засобом - трактором (державний номер НОМЕР_1), який належить відповідачу, і перед виконанням маневру повороту ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком, не впевнився у безпеці повороту, у результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода з транспортним засобом, який здійснював його обгін (автобус «Ikarus», д/н НОМЕР_2, що належить НГВУ «Охтирканафтогаз «ПАТ «Укрнафта»), внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Факт дорожньо-транспортної пригоди зафіксований протоколом про адміністративне правопорушення від 22.11.2016 (а.с. 12). У вказаному протоколі викладені зазначені вище обставини.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.01.2017 у справі №585/80/17 громадянина ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП, притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаною нормою та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. (а.с. 11). Відповідно до вказаної постанови суду дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п.п 10, 9.2 (б) Правил дорожнього руху України.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 15.05.2017 № 90/17, вартість відновлюваного ремонту автобуса Ikarus 255 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2) на дату проведення експертизи, може складати 47864 грн. 45 коп., але враховуючи, що вартість відновлювального ремонту ДТЗ не перевищує його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку буде рівною вартості відновлювального ремонту з урахуванням експлуатаційного зносу та становить 35460 грн. 11 коп. (а.с. 13-18).

На адресу відповідача позивачем надіслано письмову претензію від 26.05.2017 №24-юр/2761 з вимогою у семиденний термін з моменту отримання претензії перерахувати кошти у сумі 35460 грн. 11 коп. на рахунок позивача. У підтвердження доказів надсилання відповідачеві претензії позивачем до матеріалів справи додані фіскальний чек від 26.05.2017 та опис вкладення (а.с. 8-10).

Вимоги претензії відповідачем залишені без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи судом від Роменського відділу поліції Головного управління поліції в Сумській області витребувано матеріали провадження за фактом вчинення зазначеної вище ДТП. Вказані матеріали надані суду.

Так, постановою Заступника начальника СВ Роменського відділу поліції (м. Ромни) ГУНП в Сумській області зафіксовано, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001308 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, встановлено, що 22.11.2016 приблизно о 9 годині на автодорозі Н7 Київ-Суми-Юнаківка на 210 км+700 м ОСОБА_4 - водій автобуса "Ikarus", державний номер НОМЕР_3, належного "Охтирканафтогаз", не врахував дорожню обстановку та, рухаючись по вказаній ділянці, здійснив маневр обгону на перехресті, внаслідок чого відбулося зіткнення з трактором д.н. НОМЕР_1 з причіпом ПБН - 30 під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті ДТП пасажири автобуса ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження і в подальшому звернулися за наданням медичної допомоги.

Як зазначено у постанові органу досудового розслідування, у даній дорожній ситуації водій автобуса Ikarus ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог ст.ст. 10.1, 14.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до яких обгін заборонено, зокрема, на перехресті; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В даному випадку водій автобуса Ikarus ОСОБА_4 повинен був при наближенні до перехрестя відмовитися від виконання маневру обгону трактора д.н. 22468СВ, до якого був приєднаний причіп.

Вказаною постановою органу досудового розслідування також зафіксовано факт порушення водієм відповідача ОСОБА_3 вимог 9.2 та 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306 відповідно до яких водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням або поворотом; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 перед поворотом ліворуч повинен був подати сигнал світловим покажчиком повороту та перед зміною напрямку руху водій повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Вказаною постановою слідчого зафіксовано наявність у діях водіїв позивача та відповідача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За таких обставин кримінальне провадження № 0001308 від 22.11.2016 закрите внаслідок відсутності у діях вказаних осіб складу кримінального правопорушення, копії матеріалів направлені для притягнення вказаних осіб до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2017 у справі № 585/81/17 10.01.2017 до вказаного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4, за змістом якого 22.11.2016 о 9 годині 25 хвилин а/д Н-07 Київ-Суми-Юнаківка, 210 км + 700 м водій ОСОБА_4 керував автобусом "Ikarus", державний номер НОМЕР_3, перед початком маневру обгону не переконався, що це буде безпечно, здійснив обгін трактора Jonh Deere (22468 СВ), з причіпом ПБН - 30, під керуванням водія ОСОБА_3, на перехресті, в результаті чого сталося зіткнення і вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Під час провадження у вказаній вище справі ОСОБА_4 надав копію скарги, датовану 29.12.2016, на ім"я прокурора Роменської місцевої прокуратури та начальника СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області про скасування постанови про закриття кримінального провадження за фактом ДТП.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області у справі №585/81/17

від 26.01.2017 провадження відносно водія позивача ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП України закрито у звязку з тим, що відносно ОСОБА_4 є оскаржена, але не скасована постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення від 26.12.2016 (а.с. 65).

У межах провадження у справі № 927/658/17 судом також досліджено Протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії АП2 № 187948 (а.с. 66), відповідно до якого 22.11.2016 о 9 годині 25 хвилин а/д Н-07 Київ-Суми-Юнаківка, 210 км + 700 м водій ОСОБА_4 керував автобусом "Ikarus", державний номер НОМЕР_3, перед початком маневру обгону не переконався, що це буде безпечно, здійснив обгін трактора Jonh Deere (22468 СВ), з причіпом ПБН - 30, під керуванням водія ОСОБА_3, на перехресті, в результаті чого сталося зіткнення і вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказаний протокол підписаний водієм ОСОБА_4, що позивачем у справі не спростовано.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних права та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов'язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, належать до позадоговірних зобов'язань.

Як зазначено у пункті 1 статті 1166 шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Зазначена відповідальність є деліктною, тому для її застосування необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 Цивільного кодексу України).

Відповідачем у справі не доведено, що водій ОСОБА_3 є особою, особисто відповідальною за збиток, заподіяний автобусу Ikarus 255 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2) у результаті його пошкодження при ДТП, оскільки вказаний водій знаходиться у трудових відносинах із відповідачем у справі та здійснював використання транспортного засобу за наявності відповідних правових підстав.

Вина водія відповідача ОСОБА_3, який керував транспортним засобом - трактором (державний номер 22468СВ), встановлена постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.01.2017 у справі №585/80/17.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автобусу Ikarus 255 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2) складає 47864 грн. 45 коп. та враховуючи те, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (КТЗ) не перевищує його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку буде рівною вартості відновлювального ремонту з урахуванням експлуатаційного зносу та становить 35460 грн. 11 коп. (висновок експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 15.05.2017 № 90/17).

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у справі у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Враховуючи наведене вище, судом здійснене дослідження матеріалів кримінального провадження № 0001308 від 22.11.2016 та встановлено, що постановою Заступника начальника СВ Роменського відділу поліції (м. Ромни) ГУНП в Сумській області зафіксовано факт порушення водієм автобуса Ikarus ОСОБА_4 вимог ст.ст. 10.1, 14.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а також факт порушення водієм відповідача ОСОБА_3 вимог 9.2 та 10.1 вказаних Правил, кримінальне провадження № 0001308 від 22.11.2016 закрите внаслідок відсутності у діях вказаних осіб складу кримінального правопорушення, а копії матеріалів направлені для притягнення обох водіїв до адміністративної відповідальності.

Таким чином, матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено, а сторонами у справі не спростовано факт наявності вини обох водіїв - і позивача, і відповідача, у вчиненні ДТП.

Позивачем суду не надано доказів скасування зазначеної вище постанови органу досудового розслідування.

Факт непритягнення водія позивача ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності сам по собі не може бути єдиною підставою для висновку про відсутність вини вказаного водія у спричиненні ДТП. До того ж, про наявність вини ОСОБА_4 у ДТП свідчать наведені вище матеріали досудового розслідування.

Характер дій водіїв позивача та відповідача, за результатами яких сталася зазначена ДТП, свідчить про рівну ступінь вини вказаних водіїв, що враховується судом під час прийняття рішення у справі.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного вище, наведених вище та встановлених судом обставин справи, ступеню вини у ДТП кожного водія суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача у справі 50% вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, а саме 17730 грн. 00 коп. В решті позову слід відмовити за необгрунтованістю.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова" (ул. Комарова, 59, смт. Варва, Чернігівська область, 17600, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укрнафта в особі нафтогазовидобувного управління Охтирканафтогаз (вул. Київська, 119, м. Охтирка, Сумська область, 42700, ) 17730 грн. 06 коп. збитків та витрати зі сплати судового збору у сумі 800 грн. 00 коп. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні 19.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення 25.09.2017.

Суддя М.О. Демидова