КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2017 р. Справа№ 910/24011/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Майданевича А.Г.

за участі представників сторін:

від позивача: Мазур І.А. - представгик за дов. №182 від 20.01.2017 року, Гончаренко О.Ю. - представник за дов. №Ц/3-04-139-17 від 18.07.217 року;

від відповідача :Дмитрук В.М. - представник за дов. №06-5/456 від 12.09.2017 року, Юрко О.Є. - представник за дов. №06-5/455 від 12.09.2017 року;

від третьої особи 1: Ваховська І.Б. - представник за дов. №062/01/10-352 від 16.01.2017 року;

від третьої особи 2: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 року

у справі № 910/24011/16 (суддя: Якименко М.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Комунального Підприємства "Київпастранс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2) Київська міська рада

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального Підприємства "Київпастранс" (далі - відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - третя особа 1) та Київської міської ради про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном: частиною будівлі автовокзалу літ. "Б1", загальною площею 453,3 кв.м., за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, буд. 10 а, шляхом виселення Комунального підприємства "Київпастранс" в примусовому порядку з безпідставно зайнятого ним нерухомого майна та передачі зазначеного майна Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця".

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач без належних на те правих підстав користується нерухомим майно: частиною будівлі автовокзалу літ. "Б1", загальною площею 453,3 кв.м., за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, буд. 10 а.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 року у справі №910/24011/17 відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що позивачем було невірно обрано спосіб захисту та суд протиправно не застосував іншу (належну) норму права.

Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про невиконання зобов'язання позивачем передати новозбудовану автостанцію «Видубичі» до комунальної власності м. Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 року у справі № 910/24011/16 прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.09.2017 року представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представники відповідача та третьої особи 1 у відзиві та судовому засіданні 14.09.2017 року заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Представник третьої особи 2 у судове засідання 14.09.2017 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 07.08.2017 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, третя особа 2 не скористалася належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 14.09.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи 2 за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 року було утворено ПАТ "Укрзалізниця".

Згідно з пунктами 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 року "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1, було утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", статутний капітал якого сформовано шляхом внесення до нього, зокрема, майна підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства небоже бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №26639075 від 10.09.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2014 року Міністерству Інфраструктури України на праві постійного користування належить будівля автовокзалу літ. "Б1", загальною площею 470 кв.м., за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, буд. 10-а (далі по тексту - Будівля).

В подальшому, передавальним актом Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" від 31.07.2015 року, затвердженого Міністерством інфраструктури України 18.08.2015 року, підтверджується вартість і склад активів та зобов'язань Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця", правонаступництво щодо яких після його реорганізації перейшло до ПАТ "Укрзалізниця".

Разом з тим, як вбачається із зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", основні засоби, в тому числі і будівля автовокзалу літ. "Б1", загальною площею 470 кв.м., за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, буд. 10 а, були включені до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

Земельна ділянка, на якій знаходиться вищезазначена будівля, відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 28.12.2012 року перебуває в постійному користуванні Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця".

Відповідно до ст. 85 Господарського кодексу України, ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу Товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" переоформлення правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу Товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації Товариства. Державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу Товариства, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу Товариства. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства.

В ході проведеної інвентаризації фактичної наявності об'єктів інфраструктури мостового переходу через річку Дніпро та об'єктів, розташованих на території автостанції "Видубичі" позивачем було виявлено, що частина будівлі автовокзалу літ. "Б1", за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, буд. 10-а, загальною площею 453,3 кв.м., використовується Комунальним підприємством "Київпастранс" (далі по тексту - відповідач) без жодних на те законних підстав.

Розміщення автостанцій на території міста Києва здійснюється відповідно до вимог пасажиропотоків, потреб перевізників та пасажирів, а також з урахуванням створення можливості подальшої найближчої пересадки пасажирів на громадський транспорт міста Києва.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України "Про автомобільний транспорт" відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.

Згідно п. 111 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176, відкриття автостанцій здійснюється в установленому законодавством порядку за рішенням органів місцевого самоврядування.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.04.2000 року №555 з метою поліпшення транспортного обслуговування пасажирів, створення належних умов для удосконалення роботи міського пасажирського транспорту та для забезпечення нормальної організації руху автомобільного транспорту в районі станції метрополітену "Видубичі", комунальним підприємством "Київміськгідрошляхміст" збудовано за бюджетні кошти столиці автостанцію "Видубичі" з влаштуванням під'їздів та підходів до неї. 13.07.2001 року Автостанцію введено в експлуатацію та передано до комунального підприємства "Київпастранс" на праві господарського відання.

У зв'язку із будівництвом залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро в м. Києві на залізничній дільниці Київ-Московський-Дарниця, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 року № 755-р. "Про будівництво залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві на залізничній дільниці Київ-Московський-Дарниця" та відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року №302/5114 "Про надання земельних ділянок ДТГО "Південно-Західна залізниця" для будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві на залізничній дільниці Київ-Московський-Дарниця", робота Автостанції із 06.06.2011 року була призупинена, а її будівлі, металоконструкції та всі інженерні мережі демонтовані замовником будівництва - Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця".

23.08.2012 року неподалік від знесеної Автостанції за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 10-А було введено в експлуатацію новозбудовану будівлю та її частину, а саме, касовий зал для розміщення автостанції "Видубичі" - зайнято КП "Київпастранс".

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 30.12.2015 року позивач листом №РПЦ-П33ф4/І37 звернувся до відповідача з проханням укласти договір оренди приміщень в будівлі автовокзалу літ. "Б1", загальною площею 453,3 кв.м. У відповідь на лист від відповідача отримано відмову щодо укладання договору оренди.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що позивачем не надано а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, чинення перешкод відповідачем позивачу у володінні та користуванні ним приміщень новозбудованої автостанції "Видубичі", оскільки відповідач займає лише частину будівлі, а саме, касовий зал, до того ж у якому два службових приміщення надані Позивачем в оренду автомобільним перевізникам.

Крім того, відповідно до протоколів нарад (том. 1 ,а .с 168) з розгляду питання виконання комплексу робіт для відкриття шляхопроводу біля автостанції "Видубичі" та її благоустрою позивач зобов'язався передати новозбудовану автостанцію "Видубичі" до комунальної власності м. Києва, з огляд у на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність згаданих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності - це сукупність повноважень власника з володіння, користування і розпорядження майном.

Володіння - це фактична наявність речі в господарстві власника та його можливість впливати на неї безпосередньо. Володіння може бути законним та незаконним. Незаконне володіння поділяється на добросовісне (коли особа не знала і не могла знати про те, що володіє чужим майном) і недобросовісне (коли особа знала чи повинна була знати про те, що володіння незаконне).

Користування - це право вилучати з речей їхні корисні властивості.

Розпорядження - це право визначати юридичну або фактичну долю майна.

Механізми захисту права власності закріплені Главою 29 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 387 ЦК України закріплено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа. Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належним йому майном.

У пункті 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, за допомогою пред'явлення віндикаційного позову здійснюється захист правомочностей володіння, користування та розпорядження власника, оскільки майно вибуло зі сфери його майнового панування, власник фактично позбавляється можливості реалізувати жодну з правомочностей, що складають зміст його суб'єктивного права.

Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції право на подання віндикаційного позову надається виключно власнику майна.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд критично оцінює посилання суду першої інстанції на відсутність у позивача права захищати свою власність так як зазначене не кореспондується з згаданими нормативними актами, що регулюють реорганізацію та діяльність Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Колегія суддів звертає увагу на неможливість одночасного пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України №6-2407цс15 від 17.02.2016 року).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Також, Київський апеляційний господарський суд не погоджується з посиланнями апелянта, що суд протиправно не застосував іншу (належну) норму права - так як застосування іншої (належної) норми права було унеможливлене сформульованими самим позивачем позивними вимогами, зміна яких судом за власною ініціативою є неможливою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 року у справі №910/24011/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 року у справі №910/24011/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24011/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді М.Л. Яковлєв

А.Г. Майданевич