РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017№902/308/17

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці

До Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в особі керівника напрямку розвитку та контролю банкоматної та термінальної мережі Вінницької філії ПАТ КБ "ПриватБанк"

Про розірвання договору, зобов`язання повернути майно та стягнення грошових коштів

Суддя Літвінова М. Є.
За участю представників сторін:
від позивача: Томчук М.А. за довіреністю від 21.06.2017 року;

від відповідача: Кобзар Ю.Б. за довіреністю № 8225-К-Н-О від 23.08.2017 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці (далі - позивач) звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в особі керівника напрямку розвитку та контролю банкоматної та термінальної мережі Вінницької філії ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі - відповідач) про розірвання Договору, зобов`язання повернути майно та стягнення грошових коштів.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 06.04.2017 порушено провадження у справі № 902/308/17, її розгляд призначено на 10.05.2017 року.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 10.05.2017 року, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 30.05.2017 року.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 30.05.2017 року на підставі ст. ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України матеріали даної справи №902/308/17 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва суддею Літвіновою М.Є. прийнято справу № 902/308/17 до свого провадження, її розгляд призначено на 05.07.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.07.2017 року, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 19.07.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.07.2017 року продовжено строк розгляду спору у справі № 902/308/17 на п`ятнадцять днів в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України, та відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд справи на 14.08.2017 року.

10.08.2017 року через відділ діловодства господарського суду від представника позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 14.08.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору та відкладено розгляд справи на 18.09.2017 року.

04.09.2017 оку через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Позивачем 15.09.2017 року до суду через відділ діловодства та документообігу подані додаткові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.09.2017 року судом було оголошено перерву до 25.09.2017 року.

Під час судового засідання 25.09.2017 року представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача під час судового засідання 25.09.2017 року проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 25.09.2017 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 року між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Вінниця (далі Орендодавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк, відповідач) був укладений договір оренди № 3/2016 (далі договір), за умовами якого позивач передає, а Банк приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно частину нежитлового приміщення №8 площею 5,0 кв. м в будівлі №21, військового містечка №100 (далі - майно) для використання під розміщення банкомату (пункти 1.1., 1.3. договору).

Пунктом 2.1. договору визначено, що відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Банк зобов`язався своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плат (пункт 5.3. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (лютий 2016 року) на рівні 795,00 грн. за результатами конкурсу (домовленості) з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постанови Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786 (із змінами та доповненнями) (далі Методика), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (лютий 2016 року) 792,83 грн. Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди, згідно із законодавством.

Орендна плата у розмірі 100% перераховується Банком до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок позивача в територіальному органі державного казначейства не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім (пункт 3.6. договору).

Згідно з пунктом 3.10. договору у разі припинення (розірвання) договору відповідач сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору не звільняє Банк від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету.

Відповідно до пункту 5.11. договору обов`язком відповідача є здійснення витрат, пов`язаних з утриманням орендованого майна, в тому числі фактичних комунальних платежів. Щомісячно компенсувати Орендодавцю кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка площею 0,002 Га, на яку Банку, відповідно до чинного законодавства надається право користування для досягнення мети оренди (пункт 5.15 договору).

Згідно з пунктом 10.1. договору цей договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 29 липня 2016 року по 29 червня 2019 року включно.

З наявного у матеріалах справи Акта приймання-передачі нерухомого військового майна від 29.07.2016 року вбачається, що позивач передав, а Банк прийняв в оренду майно.

Орендодавець стверджує, що Банк систематично порушує умови укладеного договору щодо здійснення сплати орендних платежів та компенсації податку на землю, а тому за відповідачем рахується сума заборгованості з орендної плати у розмірі 5 846,98 грн. за період з 29.07.2016 року по 29.02.2017 року, з компенсації податку на землю у розмірі 90,88 грн. за період з 29.07.2016 року по 29.02.2017 року та з компенсації спожитого теплопостачання в сумі 625,26 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 29.05.2017 року).

Умовами пункту 10.6.1. договору сторони погодили, що договір може бути достроково розірваний на вимогу Орендодавця, якщо Банк, зокрема, не вніс плату протягом 3 місяців з дня закінчення строку платежу.

Так, посилаючись на вказаний пункт договору, а також на факт наявності у відповідача несплаченої протягом трьох місяців суми заборгованості з орендної плати, компенсації податку на землю та компенсації вартості комунальних послуг Орендодавець звернувся до суду із вказаним позовом, у межах якого просить розірвати договір оренди, зобов`язати Банк повернути майно та стягну суму заборгованості з орендної плати, компенсації податку на землю та комунальних витрат.

У свою чергу, відповідач проти позову заперечував та у своєму письмовому відзиві зазначив, що фактично приміщення за договором оренди Банку передано не було, а доступ до орендованого приміщення для представників Банку був обмежений, у зв`язку із чим підстави сплачувати орендну плату та компенсацію податку за землю та комунальні витрати у Банку відсутні. На підтвердження своїх доводів відповідач надав до матеріалів справи направлений Орендодавцем Лист вхід. № 4642 від 02.12.2016 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором оренди.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях статті 283 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим, частиною 6 статті 762 ЦК України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У матеріалах справи міститься Лист вхід.№4642 від 02.12.2016 року за підписом Начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця Касьяна В.В., направлений на адресу Банку, в якому зазначається, що Вінницьким ЗВ ВСП було проведено перевірку щодо передачі в оренду нежитлові приміщення, які розташовані на території військової частини НОМЕР_1 та вказано, що ймовірно невстановленими під час перевірки особами ймовірно підроблено підпис у погоджувальному листі, адресованому КЕВ м. Вінниця від 02.10.2015 року № 2209 про погодження передачі в оренду нежитлових приміщень, розташованих на території військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 м. Гайсин. Отримані під час перевірки факти унеможливлюють подальше використання орендарями, в тому числі й Банком, зазначених приміщень.

Таким чином, направивши відповідачу вказаний Лист від 02.12.2016 року із зазначеними в ньому обставинами, Орендодавець фактично здійснив конклюдентну дію на підтвердження факту відсутності у Банку можливості використання орендованого приміщення.

Приймаючи до уваги обставини, вказані у Листі вхід.№4642 від 02.12.2016 року, та положення частини 6 статті 762 ЦК України, слідує, якщо відповідач тимчасово позбавлявся можливості користуватися найнятим майном через обставини, за які він не відповідає, він звільняється від плати за весь час неможливості такого користування. Обставини, що є причиною неможливості використовувати найняте майно наймачем, можуть бути пов`язані як з діяльністю наймодавця, так і з певними об`єктивними обставинами.

У Листі вхід.№4642 від 02.12.2016 року зазначається, що відповідач звернувся до Орендодавця із листом про недопущення співробітників Банку до орендованого приміщення 03.08.2016 року, тобто на п`ятий день після підписання Акта приймання-передачі нерухомого військового майна від 29.07.2016 року. Крім того, як зазначив у позовній заяві Орендодавець відповідач на користь позивача сплатив 954,00 грн. орендної плати та 33,67 грн. компенсації земельного податку, що з боку Банку не заперечувалось.

Вказані обставини свідчать про те, що починаючи з 03.08.2016 року відповідач фактично не міг користуватись орендним приміщенням. Відомостей про усунення обставин неможливості використання Банком орендованого приміщення протягом спірного періоду сторонами до суду не надано, а тому у позивача відсутні правові підстави нараховування орендної плати Банку та нарахування компенсації земельного податку та комунальних витрат. З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення орендної плати, компенсації податку на землю та компенсації спожитого теплопостачання не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено відсутність правових підстав у позивача нарахування орендної плати, компенсації податку на землю та компенсації комунальних витрат, що спростовує доводи Орендодавця про наявність підстав дострокового розірвання договору оренди через не внесення плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку платежу. З огляду на вказане, позовні вимоги у частині розірвання договору оренди, на підставі пункту 10.6.1. договору, задоволенню не підлягають.

Пунктом 10.9 договору передбачено, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається Банком Орендодавцю.

Обов`язок відповідача повернути позивачу об`єкт оренди у разі припинення договору найму унормований статтями 785, 795 ЦК України.

Оскільки, на день розгляду спору договір не є припиненим та, як встановлено судом вище, вимога про розірвання спірного договору оренди задоволенню не підлягає, тому господарський суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути орендоване майно позивачу не підлягають задоволенню.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість задоволенню позову, та наявні у матеріалах справи докази спростовують доводи позивача, покладені в основу позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.10.2017 року

Суддя М.Є. Літвінова