ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" вересня 2017 р.Справа № 924/656/17

Господарський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Димбовського В.В., суддів Гладюка Ю.В., Смаровоза М.В. розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО", м. Червоноград, Львівська область

до виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест", с. Велика Калинівка, Хмельницький район

про визнання недійсним договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 23.09.2015р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні, згідно ч. 2 ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач просить визнати недійсним договір від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., вважаючи його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 601 ЦК України.

На думку позивача, вимоги, зараховані по оспорюваній угоді, не є зустрічними та однорідними, оскільки не випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, а за своєю правовою природою є основним зобов'язанням і заходом відповідальності за порушення цього зобов'язання. В обгрунтування позовних вимог послався на ст. 174 ГК України, ст. ст. 11, 202, 203, ч. 1 ст. 215, 601, 602 ЦК України, п. 1.14 постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Повідомив, що станом на момент подання даної позовної заяви, договір про зарахування зустрічних вимог не виконаний, сума боргу за договором поставки обліковується в бухгалтерському обліку. Також, позивач стверджує, що до жовтня 2014 року договір про зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р. не подавався жодною із сторін і відповідно, всі спори вирішувалися без урахування умов вказаного договору, так як його не існувало і позивач дізнався про його існування лише після подання відповідачем до господарського суду Хмельницької області заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області №19/5025/918/12 від 07.02.2014р.

Окрім того, представником позивача 28.07.2017р. заявлялось клопотання про витребування у відповідача оригіналу договору зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р., який є невід'ємною частиною договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. та який належить відповідачу та оригіналу договору зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р., який є невід'ємною частиною договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. та який належить позивачу.

В обгрунтування клопотання посилався на те, що ухвалою від 21.07.2017р. його зобов'язано подати оригінали доказів на підтвердження позовних вимог для огляду їх в судовому засіданні. Однак, як стверджує позивач, він не має можливості виконати вимоги вказаної ухвали з причин відсутності у нього оригіналу договору зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р., який є невід'ємною частиною договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., оскільки відповідач не повернув йому другий екземпляр після підписання.

Розглянувши клопотання позивача про витребування оригіналу договору зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р., суд відмовляє в його задоволенні, оскільки зясував, що позивач не заперечує сам факт укладення вказаного договору, відповідно, у суду відсутня потреба у витребуванні його оригіналу, а матеріали справи містять належним чином засвідчену його копію.

Відповідач представника в судове засідання не направив, натомість, надіслав відзив на позов, клопотання про припинення провадження у справі та клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, з проханням не розпочинати розгляд справи по суті, посилаючись на неможливість направити будь-якого представника в судове засідання.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

Як роз'яснив пленуму Вищого господарського суду України в абз. 1 п. 3.9.2 постанови від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За приписами статті 77 ГПК України, основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, оскільки відповідач висловив свою позицію з приводу заявлених позовних вимог з документальним обгрунтуванням своїх доводів у надісланому відзиві на позов та клопотанні про припинення провадження у справі.

Згідно відзиву на позов, відповідач просить застосувати строк позовної давності, вважаючи, що позивач його пропустив, та відмовити в задоволенні позовних вимог.

На переконання відповідача, позивачу було відомо про оспорюваний договір ще з моменту його підписання 25.01.2012р., однак, він його не оспорював, не заявляв експертиз щодо його достовірності, з огляду на що, вважає пропущення строків позовної давності на звернення до суду про визнання даного договору про зарахування недійсним.

У запереченні на позов відповідач посилається також на обставини, встановлені судами у справі №19/5025/918/12, а саме: посилається на рішення господарського суду Хмельницької області від 11.12.2014р., в якому зазначено, що факт зарахування зустрічних вимог повинен підтверджуватись належними і допустимими доказами, яким, зокрема, і є договір від 25.01.2012р., який підписаний уповноваженими представниками та скріплений відтисками печаток сторін. Представником ТзОВ ПКФ "Коно" доводів в підтвердження спростування достовірності правочину зарахування зустрічних вимог в судових засіданнях не наведено. Клопотань про призначення експертизи з питань достовірності договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011 не заявлено. Також, посилається постанову Вищого господарського суду України від 09.06.2015р. по справі №19/5025/918/12, в якій зазначено, що касаційна інстанція не може не погодитися з твердженням позивача про те, що про обставину зарахування зустрічних вимог згідно договору від 25.01.2012, на яку вказує відповідач в своїй заяві як на нововиявлену, заявнику (ВКП Явір-Інвест») та іншій стороні (ТОВ «ПКФ «КОНО») у справі мало бути відомо та достеменно було відомо ще з моменту підписання сторонами цього договору, що, в свою чергу, свідчить про пропуск місячного процесуального строку на звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Як вважає відповідач, у постанові Вищого господарського суду України від 28.12.2016р. по справі №19/5025/918/12 встановлено преюдицію, що договір про зарахування зустрічних однорідних вимог є дійсним, а зобов'язання сторін припинені. Зазначає, що у цій постанові встановлено наступне: відтак, беручи до уваги те, що ця угода є дійсною і за нею припиняється зобов'язання не лише ВКП "Явір - Інвест", а й ТОВ фірми "КОНО", було б несправедливо вимагати від ВКП "Явір - Інвест" сплати боргу в сумі 1661137,66 грн, без урахування здійсненого сторонами зарахування зустрічних вимог на суму 1888998,90 грн. Тому, на думку Вищого господарського суду України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в цьому випадку скасування постанови Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року та рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2015 року у справі № 914/260/15 про визнання припиненим зобов'язання ВКП "Явір-Інвест" перед ТОВ фірмою "КОНО" у розмірі 1888998,90 грн за укладеним між ними договором поставки №08/11 від 22.08.2011 року у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не може бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами ухвали суду від 22.02.2016 року у справі № 19/5025/918/12 про визнання наказу від 10.06.2014 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТОВ фірми "КОНО" 1631424,40 грн боргу. Тим більше, зважаючи на те, що рішення у справі № 914/260/15 було скасовано не у зв'язку з тим, що судом було встановлено, що таке зарахування не відбулось, а у зв'язку з тим, що ВКП "Явір-Інвест" неправильно обрав спосіб захисту.

Зробивши висновок про встановлену преюдицію у постанові ВГСУ від 28.12.2016р. по справі №19/5025/918/12, відповідач просить припинити провадження у справі відповідно до ст. 80 ГПК України, заявивши відповідне клопотання.

Розглянувши клопотання відповідача про припинення провадження у справі, суд відмовив в його задоволенні, оскільки підстави, наведені відповідачем для припинення провадження у справі, не передбачені статтею 80 ГПК України.

Позивач та його представник у судовому засіданні, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, надав заперечення на відзив відповідача, згідно яких вважає, що ним не пропущений строк, у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На думку позивача, вказаний строк закінчується 28.01.2018р.

В обгрунтування вказаної позиції посилається на те, що до 21.10.2014р. оспорюваний правочин не порушував права позивача до того часу, поки відповідач не звернувся до господарського суду Хмельницької області з заявою від 20.10.2014р. про перегляд рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. по справі №19/5025/918/12 за нововиявленими обставинами. Стверджує, що про існування даного правочину не було відомо як відповідачу, так і позивачу, оскільки при вирішені питання у справі №19/5025/918/12 про стягнення заборгованості за поставлений товар та розгляд зустрічного позову про стягнення штрафних санкцій, даний договір сторонами не пред'являвся, судом дане питання не досліджувалось та при винесені рішення не враховувалось, а дізнався позивач про порушення свого права лише 21.10.2014р., відповідно перебіг позовної давності мав би сплинути 22.10.2017р. Між тим, як відмічає позивач, в межах строку давності мало місце переривання перебігу позовної давності і доказами, що підтверджують факт такого переривання є справа № 914/260/15.

Окрім того, представник позивача в судовому засіданні надав інформацію про те, що позивачем подана заява до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи з приводу договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

25.01.2012р. товариство з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту (далі -постачальник), з однієї сторони, і виробничо-комерційне підприємство "Явір-Інвест", в особі директора ОСОБА_3С, що діє на підставі Статуту, (надалі - покупець), з іншої сторони, уклали договір про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Згідно п. 1.1 вказаного договору, постачальник та покупець, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, прийшли до угоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про зустрічне виконання зобов'язань по укладеному між сторонами договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Умовами договору про зарахування сторони погодили наступне.

Згідно договору поставки №08/11 від 22 серпня 2011р., укладеного між сторонами, постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 18889989,07 гривень (п. 2.1 договору).

Станом на 01.01.2012р. покупець має перед постачальником заборгованість за поставлений товар в сумі 4771137,00 грн. (п. 3.1 договору).

Згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем по сплаті штрафу в сумі 1888998,90 грн. (п. 4.1 договору).

Згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем в сумі 3777997,81 грн. (5.1 договору).

Згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. покупець за порушення своїх зобов'язань щодо оплати товару має заборгованість перед постачальником в сумі 3777997,81 грн. (п. 6.1 договору).

У п. 7.1 договору передбачено, що з моменту підписання цього договору, додаткова угода №8 від 25.10.2011р., якою передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору в розмірі 20% від загальної ціни договору розривається та втрачає юридичну силу і строни не є зобов'язаними по сплаті штрафних санкцій згідно пунктів 5.1 та 6.1 цього договору.

За умовами п. 8.1, зобов'язання сторін за пунктами 3.1 та 4.1 цього договору припиняються на суму 1888998,90 грн. шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

Після підписання сторонами цього договору, постачальник є кредитором, а покупець боржником за поставлений товар в сумі 2882138,10 грн. (п. 9.1 договору).

У п. 9.2 договору встановлено, що покупець зобов'язується погасити постачальнику наявну заборгованість в наступні строки та в наступних розмірах: до 10.02.2012р. - не менше ніж 1082138,10 грн.; до 10.03.2012р. - не менше ніж 950000 грн.; до 10.04.2012р. - 850000 грн.

В разі порушення покупцем умов пункту 9.2 цього договору, цей договір може бути розірваний у встановленому законодавством порядку (п. 10.1 договору).

Згідно п. п.10.2, 10.5, цей договір після його підписання сторонами та скріплення печатками стає невід'ємною частиною договору №11/08 від 22.08.2011р. та має силу додаткової угоди до нього. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У господарському суді Хмельницької області розглядалася справа №19/5025/918/12 і рішенням суду від 07.02.2014р. (з урахуванням постанови ВГСУ від 23.07.2014р.) присуджено до стягнення за первісним позовом з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТОВ промислово-комерційна фірма "КОНО", поміж інших сум, 1661137,66 грн. боргу за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.; за зустрічним позовом присуджено до стягнення з ТОВ промислово-комерційна фірма "КОНО" на користь ВКП "Явір-Інвест", поміж інших сум, 2000000,00 грн. - штрафу.

На виконання рішення та постанови видано відповідні накази.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016р. по справі №19/5025/918/12 визнано наказ господарського суду Хмельницької області про стягнення з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТОВ промислово-комерційна фірма "КОНО" 1661137,66 грн. боргу за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. таким, що не підлягає виконанню.

Згідно вказаної вище ухвали від 22.02.2016р., яка набрала законної сили, судом було досліджено факти, якими встановлено припинення зобов'язань ВКП "Явір-Інвест" перед ТОВ фірмою "КОНО" у розмірі 1888998,90 грн. за укладеним між ними договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, визнано відсутнім у ТОВ фірми "КОНО" право на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу в сумі 1661137,66 грн. за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., яка заявлялась до стягнення у справі №19/5025/918/12.

У подальшому, по справі №19/5025/918/12 ТОВ фірми "КОНО" була подана заява про перегляд ухвали суду від 22.02.2016р. за нововиявленими обставинами, в задоволенні якої ухвалою від 19.07.2016р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.12.2016р., було відмовлено.

Так, зокрема, Вищий господарський суд України у постанові від 28.12.2016р. у справі №19/5025/918/12 зазначив, що матеріалами справи дійсно підтверджується, що 25.01.2012р. був укладений договір про зарахування зустрічних вимог, у якому сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди про припинення зустрічного виконання зобов'язань по укладеному між сторонами договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. на підставі ст. 601 ЦК України.

У постанові від 28.12.2016р., Вищий господарський суд України зробив висновок, що сторони за їхньою взаємною згодою припинили зобов'язання ВКП "Явір-Інвест" щодо сплати суми боргу за договором поставки на суму 1888998,90 грн. і на цю ж суму зобов'язання ТОВ "КОНО" щодо сплати штрафу відповідно до додаткової угоди №8 від 25.10.2011р.

Як вбачається з постанови від 28.12.2016р., Вищий господарський суд України, взявши до уваги, що договір про зарахування є дійсним і за ним припиняються зобов'язання не лише ВКП "Явір-Інвест", а й ТОВ фірми "КОНО", зробив висновок, що було б несправедливо вимагати від ВКП "Явір-Інвест" сплати боргу в сумі 1661137,66 грн., без урахування здійсненого сторонами зарахування зустрічних вимог на суму 1888998,90 грн. При винесенні постанови, Вищий господарський суд України, погоджуючись із відсутністю підстав для перегляду за НВО ухвали, якою визнано наказ таким, що не підлягає виконанню, також зауважив на вкрай несприятливих для ВКП "Явір-Інвест" наслідків у випадку непроведення зарахування зустрічних вимог за підписаною між сторонами угодою (подвійне стягнення суми боргу).

Висновки про припинення зобов'язань у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі договору про зарахування від 25.01.2012р. містяться також у постанові Рівненського апеляційного господарського суду Хмельницької області від 24.01.2017р. по справі №924/928/16 та постанові Вищого господарського суду України від 19.04.2017р. по справі №924/928/16, зокрема, з посиланням на ст. 35 ГПК України та постанову ВГСУ від 28.12.2016р. по справі №19/5025/918/12.

Дослідивши надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Підстави недійсності правочинів передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою - третьою, п'ятою статті 203 Цивільного кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї сторони.

Аналогічний зміст містить і стаття 203 ГК України, якою передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є формою припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Зарахування зустрічних однорідних вимог відбувається шляхом вчинення спрямованих на це дій, або у формі договору, або у формі одностороннього правочину.

Зарахування оформлене договором найчастіше обумовлюється волевиявленням обох його сторін, як це має місце при належному виконанні або при припиненні зобовязання за згодою сторін.

Принцип свободи договору закріплений у статті 627 ЦК України, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Зміст договору сторони визначають на основі вільного волевиявлення та мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Право на зарахування зустрічних однорідних вимог реалізовано сторонами у справі шляхом укладення договору про зарахування, в якому вони погодили умови, які вважали за потрібне, що є ознакою договірної свободи, визначеною ст. 627 ЦК України, волевиявленням суб'єктів правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Факт укладення договору про зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р. та факт припинення зобов'язань у зв'язку із зарахуванням зустрічних вимог встановлено судами, а саме:

- в ухвалі господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016р. по справі №19/5025/918/12, якою визнано наказ господарського суду Хмельницької області таким, що не підлягає виконанню, досліджено факти, якими було встановлено припинення зобов'язань ВКП "Явір-Інвест" перед ТОВ фірмою "КОНО" у розмірі 1888998,90 грн. за укладеним між ними договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, визнано відсутнім у ТОВ фірми "КОНО" право на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу в сумі 1661137,66 грн. за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., яка заявлялась до стягнення у справі №19/5025/918/12;

- у постанові Вищого господарського суду України від 28.12.2016р. у справі №19/5025/918/12 про перегляд ухвали господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016р. за нововиявленими обставинами підтверджено укладення 25.01.2012р. між сторонами договору про зарахування зустрічних вимог та припинення зобов'язань ВКП "Явір-Інвест" щодо сплати суми боргу за договором поставки на суму 1888998,90 грн. і на цю ж суму зобов'язання ТОВ "КОНО" щодо сплати штрафу відповідно до додаткової угоди №8 від 25.10.2011р.

Про припинення зобов'язань у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі договору про зарахування містяться й у постанові Рівненського апеляційного господарського суду Хмельницької області від 24.01.2017р. по справі №924/928/16 та постанові Вищого господарського суду України від 19.04.2017р. по справі №924/928/16.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що судами встановлено укладення договору про зарахування зустрічних вимог та припинення зобов'язань саме шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за договором згідно ст. 601 ЦК України, а також, приймаючи до уваги принцип свободи договору та можливість припинення зобов'язань будь-яким способом, навіть в одностороньому порядку, оскільки заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, обставини, на які посилається позивач, не можуть бути визнані підставою для визнання договору недійсним.

Надана представником позивача інформація про подання заяви до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи з приводу оспорюваного договору про зарахування не перешкоджає встановленню судом у даній справі фактичних обставин і не перешкоджає в подальшому позивачу звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Отже, у задоволенні позову про визнання недійсним договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. належить відмовити.

З приводу заяви про застосування строків позовної давності судом враховується, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

З огляду на відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, строк позовної давності до спірних правовідносин судом не застосовується.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО", м.Червоноград, Львівська область до виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест", с. Велика Калинівка, Хмельницький район про визнання недійсним договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. відмовити.

Повне рішення складено 29 вересня 2017 року.

Головуючий суддя В.В. Димбовський

Суддя Ю.В. Гладюк

Суддя М.В. Смаровоз

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - 4 відповідачу (31312, Хмельницький район, с. Велика Калинівка; 29010, м. Хмельницький, вул. Пілотська, 14).