ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Справа № 921/165/16-г/7

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" № 09-9-2/1138 від 17.07.17 р.

на окрему ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.06.17 направлену Державній фіскальній службі України

у справі №921/165/16-г/7

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Агрофірма "Україна", с. Сидорів, Гусятинський район, Тернопільська область

про cтягнення 894 638,33 грн., з яких 140 000,00 грн - заборгованість по кредиту, 754 638,33 грн. - заборгованість по процентах за період з 01.01.2011р. по 30.06.2015р. (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.05.2016р.)

За участю представників:

від позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 представники;

від відповідача ОСОБА_5 директор, ОСОБА_6 - представник;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 921/165/16-г/7 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу за вих.№ 09-9-2/1138 від 17.07.17 Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк на окрему ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.06.17 17 направлену Державній фіскальній службі України прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.08.17

У судовому засіданні 03.08.17 оголошено перерву у розгляді справи до 10.08.17.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.08.17 розгляд справи відкладено на 17.08.17.

Розпорядженням крівника апарату Львівського апеляційного господарського суду №399 від 16.08.17 у справі призначено проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів у звязку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Гриців В.М.

Згідно протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 16.08.17 до складу судової колегії замість судді Гриців В.М. введено суддю Малех І.Б.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.08.17 розгляд справи відкладено на 21.09.17.

Окремою ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.06.17 у даній справі (суддя Стадник М.С.) направлено окрему ухвалу Державній фіскальній службі України для усунення виявлених судом недоліків в організації роботи Банків при здійсненні обліку, податкового обліку за кредитними договорами, заборгованість по яких списана на підставі рішення правління Банку.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що списана безнадійна заборгованість є додатковим благом згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу: додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Оскільки Банком отримано кошти на виконання рішення суду у справі №9/143-3562 після списання суми кредиту, а тому, на думку суду першої інстанції, такі є фінансовою допомогою в розумінні податкового законодавства та повинні обліковуватися в порядку передбаченому Податковим кодексом України.

Разом з тим, Банк направив суму оплати на погашення списаної заборгованості по Кредитному договору про відкриття кредитної лінії №03-182 від 14.04.2005р., тоді як така безнадійна заборгованість (100% списання активу) виключена з активів Балансу банку з 2010 року і не брала участі у формуванні підсумку активів Балансу, суми зобовязань та власного капіталу Банку, що підтверджується відсутністю обліку таких сум на балансових рахунках Банку.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати окрему ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.06.17 у даній справі.

Представник банку в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги на окрему ухвалу господарського суду у справі №921/165/16-г/17, а про те, що в апеляційній скарзі зазначено номери з інших справ, представник банку зауважив, що такі номери справ зазначені в окремій ухвалі суду. Однак, як ствердив представник позивача, ним не можуть бути оскаржені окремі ухвали у справах №921/133/15-г/7 та №921/130/15-г/7, оскільки порушення, які зазначені судом не стосуються ПАТ "Акціонерний промислово - інвестиційний банк", і останній не є стороною у справах №921/133/15-г/7 та №921/130/15-г/7. А тому, апелянт просить розглянути апеляційну скаргу на окрему ухвалу суду направлену Державній фіскальній службі України у справі №921/165/16-г/7.

Скаржник заперечує наявність порушення податкового законодавства та обліку. При цьому, зазначає, що в податковому обліку погашені боржником кошти включені в загальний фінансовий результат оподаткування, що відповідає вимогам ст.134,139 Податкового кодексу України та підтверджується декларацією на прбуток за 2015 рік.

9 серпня 2017 року до суду апепеляційної інстанції від відповідача надійшли пояснення по апеляційній скарзі на окрему ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.06.17.

У поданих поясненнях відповідач зазначає про обгрунтованість винесеної ухвали, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, у звязку з чим, на його думку, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні присутні представники навели свої доводи міруквання та заперечення з приводу поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні присутніх представників, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, - між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі керуючого філією "Тернопільське центральне відділення Промінвестбанку" (далі Банк, з 28.11.2011р. ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк") та ОСОБА_2 підприємством Агрофірма "Україна" (далі - Позичальник) укладено 14.04.2005р. Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №03-182 , відповідно до умов якого сторони взяли на себе зобов'язання:

- Банк надає Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, яка не може перевищувати 200 000,00 грн. на витрати повязані із придбанням обладнання та реконструкцією будівель під комплекс по вирощуванню грибів, строк дії кредитної лінії до 13.04.2008р., ліміт кредитної лінії зменшується відповідно до погодженого сторонами графіку (п.п. 2.1-2.3 Договору);

- кредит надається Банком шляхом оплати протягом дії договору розрахункових документів (платіжних доручень) з позичкового рахунку №4044, відкритого у філії "Тернопільське центральне відділення Промінвестбанку". Позичальник зобовязується протягом 5-ти банківських днів з дати кожного перерахування сплатити Банку комісійну винагороду у розмірі 0,1% від суми перерахування на рахунок №. Відсотки за користування кредитом нараховуються Банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком відсоткової ставки - 17,0% річних, які нараховуються Банком 10, 20 числа та в останній робочий день поточного місяця з використанням методу "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, і сплачуються Позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця на р/р №4044, а у випадку дострокового погашення сплати на рахунок №4044 відкритих у філії. У випадку порушення строків повернення кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 34,0% річних (п.п. 3.1-3.3 Договору);

- з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобовязань Позичальник доручає Банку здійснювати договірне списання коштів у національній валюті з поточного рахунку №4044, який відкрито у філії, та на який Позичальник зобовязується спрямувати 100% доходу від реалізації. При збільшені частки надходжень на поточний рахунок, а саме на кожних 10% плата за кредит зменшується на 1% річних, у разі зменшення збільшується на 1% річних, розраховується така частка щоквартально (п. 3.10, п. 3.12 договору).

Збільшення відсоткової ставки на умовах п.3.12.3 договору, зокрема від 1-2 % річних проводиться на підставі укладеної додаткової угоди.

За наявності заборгованості по кредиту, сторони встановлюють наступну черговість погашення Позичальником заборгованості: в першу чергу сплаті підлягає нарахована, але не сплачена в строк плата за кредит, в другу чергу нарахована плата за кредит, строк сплати якої ще не сплинув, в третю чергу прострочена заборгованість за кредитом, в четверту неустойка (п. 3.6 договору).

Відповідно до п.3.6.1 умов договору, при наявності відшкодування з державного бюджету суми відсотків у розмірі 14% згідно постанови КМ України від 18.02.2004р. №184, якою затверджено Порядок використання коштів, передбачених у Державному бюджеті України на 2005, 2006 роки на здійснення фінансової підтримки підприємств агропромислового комплексу через механізм здешевлення коротко - і довгострокових кредитів, позичальник сплачує відсотки у розмірі 3% річних.

У разі порушення Позичальником умов кредитного договору щодо повернення сум кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, інших грошових зобовязань, Банк має право вимагати від Позичальника (незалежно від настання строку остаточного повернення коштів) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом, плати за кредит, відсотків за неправомірне користування кредитом (п. 4.3.4 Договору).

Договір діє до повного повернення Позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі відсотків за користування кредитом та інших грошових зобовязань, що випливають з кредитного договору (п. 6.6 договору).

Сторонами укладено 23.01.2006р. Договір про внесення змін №1 до договору, яким збільшено ліміт кредитної лінії до 500 000,00 грн., змінено графік надання та погашення кредиту, при цьому, дата повернення залишилася незмінною 13.04.2008р.

Сторонами укладено 30.05.2006р. договір про внесення змін №2 до договору, яким внесено зміни в п.3.8 Договору щодо обсягу та загальної вартості заставного майна.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, банк на виконання умов Кредитного договору №03-182 надавав позичальнику кредитні кошти шляхом оплати розрахункових документів, що підтверджується платіжними дорученнями: №1 від 20.04.2005р. на 10 000,00 грн., №3 від 20.04.2005р. на 48 928,00 грн., №4 від 20.04.2005р. на 48 950,00 грн., №4 від 22.04.2005р. на 35 752,00 грн., №5 від 26.04.2005р. на 56 370,00 грн., №3 від 26.01.2006р. на 150 000,00 грн., №14 від 02.02.2006р. на 150 000,00 грн., всього на суму 500 000,00 грн.

Відповідно до розрахунків банку, позичальником станом на 01.03.2016р. допущено заборгованість по кредитному договору №03-182 від 14.04.2005р.в сумі 894 638,33 грн.: по тілу кредиту 140 000,00грн. та відсотках 754 638,33 грн. за період з 01.01.2011р. по 30.06.2015р. (враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині кредиту та зменшення розміру позовних вимог по процентам №09-1/63 від 19.05.16), вказана обставина стала підставою для звернення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до суду з позовом до ОСОБА_2 підприємства "Агрофірма "Україна" про стягнення боргу.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.05.17 у справі №921/165/16-г/7 (головуючий суддя Стадник М.С., судді Хома С.О., Андрушків Г.З) в задоволенні позову відмовлено, при цьому, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність заборгованості у звязку із списанням що 24.12.2010р. за рахунок резерву, як безнадійну, повну суму заборгованості (загальна по протоколу 534 718,21 грн.), що є на думку місцевого господарського суду прощенням боргу та припиняє кредитні зобовязання.

Як зазначено вище, з огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення банком податкового законодавства, що стало підставою для надіслання окремої ухвали до Державної фіскальної служби України.

Вказаний висновок місцевого господарського суду колегія суддів апеляційної інстанції вважає предчасним з огляду на наступне:

Постановою Львівського апеляційного гсоподарського суду від 21.09.17 у даній справі скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.05.17, позов задоволено частково.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що списання заборгованості за рахунок резервів має на меті підвищення ліквідності банку, збалансування рівнів активів і пасивів банку, а не прощення боргу, як це зазначено місцевим господарським судом. Така ж позиція міститься в постанові ВГС України від 16.09.16 у справі №910/32912/15.

З огляду на наведене, списанням сам борг не погашається, а зобовязання боржника залишаються невиконаними, а тому висновок місцевого господарського суду стосовно припинення 24.12.2010р. зобовязань позичальника у звязку із прощенням боргу є передчасним.

При цьому, у винесеній окремій ухвалі місцевий господарський суд в обгрунтування позиції порушення позивачем норм податкового законодавства покликається на підпункту "д" пп. 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу.

Разом з цим, відповідно до підпункту "д" пп. 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, у даному випадку, податкове законодавство визначає додатковим благом дохід платника податку отриманий у звязку із прощенням боргу кредитором за його рішенням.

Натомість, за рузультатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційною інстанцією встановлено, що у даному випадку прощення боргу не було, а сплаченою боржником заборгованістю за кредитним договором на виконання рішення суду, банком було перекрито вказану заборгованість, яка не була прощеною, а лише обліковувалася на позабалансових рахунках банку.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Специфіка банківської діяльності полягає в тому, що надання банком кредитів здійснюється за рахунок коштів, що не належать йому на праві власності, а залучені в тимчасове користування. Отже, припинення зобов'язань боржника шляхом прощення банком боргу не може бути характерним для банківської діяльності, оскільки порушуватиме права третіх осіб - вкладників та інших кредиторів.

Списання банком заборгованості за кредитом за рахунок страхового резерву не впливає на правовідносини банку та позичальника за кредитним договором. Більше того, згідно з пунктом 7 Порядку банк має продовжувати здійснювати заходи, спрямовані на відшкодування заборгованості позичальником.

Таким чином, списання безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву не є анулюванням (прощенням) боргу та не підпадає під вимоги підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПКУ (лист НБУ від № 40-510/22997 від 15.11.13).

З огляду на наведене відсутні підстави вважати, що отримані банком кошти на виконання рішення суду були прибутком банку та фінансовою допомогою в розумінні податкового законодавства.

Крім того, оцінюючи зміст винесеної місцевим господарським судом окремої ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно ч.2 ст. 86 ГПК України ухвала господарського суду має містити: 1) найменування господарського суду, номер справи і дату винесення ухвали, найменування сторін, ціну позову, вимогу позивача, прізвища судді (суддів), представників сторін, прокурора, інших осіб, які брали участь у засіданні (із зазначенням їх посад); 2) стислий виклад суті спору або зміст питання, з якого виноситься ухвала; 3) мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство; 4) висновок з розглянутого питання; 5) вказівку на дії, що їх повинні вчинити сторони, інші підприємства, організації, державні та інші органи та їх посадові особи у строки, визначені господарським судом.

Відповідно до вимог ст. 90 ГПК України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.

У пункті 5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим. Вказівки, що містяться в окремій ухвалі, повинні бути максимально конкретними і реальними для виконання.

Відповідно до пункту 5.7 зазначеної постанови окрема ухвала надсилається посадовій особі або органу, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені господарським судом недоліки чи порушення.

Отже, зі змісту ст.ст.86, 90 ГПК України вбачається, що окрема ухвала як процесуальний документ, який виноситься судом у випадках встановлених законом, має визначені ст.86 ГПК України структуру і зміст.

В резолютивній частині окремої ухвали має міститися висновок з розглянутого питання та вказівка на дії, що їх повинні вчинити учасники провадження щодо яких виноситься така ухвала.

Крім того, в окремій ухвалі має бути вказано закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушено особою щодо якої така ухвала виноситься і зазначено, в чому саме полягає таке порушення. Для усунення недоліків та виконання вимог суду, вказівки суду, які викладаються в резолютивній частині ухвали, мають бути максимально конкретними і реальними для їх виконання, оскільки за ухилення від їх виконання передбачена відповідальність. Така ж позиція міститься в постанові ВГС України від 06.09.17 у справі №5023/10655/11.

Крім того, відповідно до ст.90 ГПК України та п.5.1., п.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" окрема ухвала виноситься господарським судом при вирішенні господарського спору одночасно із прийняттям рішення за результатами розгляду господарської справи, яка розглянута судом.

Натомість, місцевим господарським судом винесено окрему ухвалу в якій міститься висновок про порушення податкового законодавства різними банками, у різних справах, в тому числі стосовно ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», що є порушенням ст.90 ГПК України.

Таким чином, оскаржена окрема ухвала не відповідає вимогам ст.ст.86, 90 ГПК України, оскільки судом в резолютивній частині ухвали не конкретизовано стосовно яких банків винесена така окрема ухвала, чітко не вказано закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушено та не зазначено в резолютивній частині реальних вказівок щодо заходів, які повинні бути вжиті на виконання окремої ухвали для усунення недоліків у роботі позивача.

Відтак, з огляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлені обставини щодо відсутності підстав для винесення окремої ухвали направленої до Державної фіскальної служби України, а сам зміст такої ухвали не відповідає нормам процесуального закону, зокрема ст.86,90 ГПК України, окрема ухвала Господарського суду Тернопільської області від 13.06.17 у справі 921/165/16-г/7 направлена на адресу Державної фіскальної служби України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на окрему ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.06.17 у справі №921/165/16-г/7 направлену Державній фіскальній службі України задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.06.17 у справі №921/165/16-г/7 направлену Державній фіскальній службі України скасувати.

Повний текст постанови складено 27.09.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Малех І.Б.