ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р.Справа № 916/1738/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Семененко В.Г. за довіреністю №2 від 20.01.2017р.;

Від відповідача: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Свята Катерина-Одеса" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 21 847,85 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Свята Катерина-Одеса" (далі по тексту - ТОВ „Свята Катерина-Одеса") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 21 847,85 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 18 850,00 грн., пені у розмірі 1 722,32 грн., 3 % річних у розмірі 198,00 грн. та збитки від інфляції у розмірі 1 077,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором поставки №1 від 25.09.2016р. зобов'язань щодо поставки фірменного спеціального одягу.

Представник відповідача в судове засідання по даній справі не з'явився та про причини неявки суд не повідомив. При цьому, в матеріалах справи містяться два рекомендованих повідомлення про вручення поштових відправлень суду, які були отримані ОСОБА_3 Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників позивача суд встановив наступне.

25.09.2016р. між ТОВ „Свята Катерина-Одеса" (Покупець) та ОСОБА_3 (Постачальник) було укладено договір поставки №1, відповідно до п. 1.1, 1.6 якого предметом даного договору є поставка фірменного спеціального одягу, що належить Постачальнику на праві власності. Одночасно із партією товару Постачальник передає Покупцеві всі документи, що стосуються товару та підлягають переданню відповідно до умов цього договору та актів чинного законодавства.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Відповідно до п. 2.1 договору поставки №1 від 25.09.2016р. Постачальник в узгоджений термін з дня оплати рахунку надає Покупцю товар разом із документами, що стосуються та підлягають переданню разом із товаром.

Згідно з умовами п. п. 4.1-4.4 договору поставки №1 від 25.09.2016р. днем оплати вважається надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Ціна товару, що поставляється у відповідності з договором складається з ціни, вказаної у рахунку, що є невід'ємною частиною даного договору. Ціна товару, поставка якого здійснюється у відповідності із договором складає грошову суму, виражену у національній валюті України. Загальна сума договору складає 37 700,00 грн. без ПДВ. Покупець здійснює оплату у розмірі 100% загальної суми вартості товару протягом 30 банківських днів після отримання товару у повному обсязі.

27.09.2016р. відповідачем було виставлено ТОВ „Свята Катерина-Одеса" рахунок-фактуру № СФ-0000005 на суму 37 700,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „Свята Катерина-Одеса" було перераховано на користь відповідача 50% вартості від суми договору, що складає 18 850,00 грн. та підтверджується платіжним дорученням №275 від 05.10.2016р.

02.03.2017р. ТОВ „Свята Катерина-Одеса" звернулась до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 18 850,00 грн., у зв'язку з невиконанням останнім зобов'язань, прийнятих на себе за умовами договору поставки №1 від 25.09.2016р. Оскільки відповідачем вимоги про повернення грошових коштів у розмірі 18 850,00 грн. були залишені без задоволення, ТОВ „Свята Катерина-Одеса" звернулось до господарського суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

В силу положень ч. ч. 1-2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження поставки відповідачем позивачеві фірменного спеціального одягу, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь ТОВ „Свята Катерина-Одеса" грошових коштів у розмірі 18 850,00 грн., що має наслідком задоволення позовних вимог позивача у названій частині. В результаті викладеного, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ „Свята Катерина-Одеса" в частині стягнення із ОСОБА_3 суми попередньої оплати у розмірі 18 850,00 грн. є законними та обґрунтованими.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки №1 від 25.09.2016р. позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було нараховано ОСОБА_3 до сплати 3% річних в сумі 198,00 грн. та збитки від інфляції у розмірі 1 077,53 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних у розмірі 198,00 грн. та збитків від інфляції у розмірі 1 077,53 грн., господарський суд зазначає про його правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим, позовні вимоги ТОВ „Свята Катерина-Одеса" у названій частині підлягають задоволенню.

Положеннями п. 5.3 договору поставки №1 від 25.09.2016р. встановлено, що у випадку порушення строку поставки товару Постачальник сплачує Покупцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення від суми непоставленої партії товару за кожен день затримки поставки товару.

З посиланням на умови договору поставки №1 від 25.09.2016р. та приписи чинного законодавства України, позивачем було нараховано ОСОБА_3 до сплати пеню у загальному розмірі 1 722,32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок неустойки, заявленої до стягнення, господарський суд зазначає про його правильність, у зв'язку чим, позовні вимоги ТОВ „Свята Катерина-Одеса" в частині стягнення із ОСОБА_3 неустойки у розмірі 1 722,32 грн. підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ОСОБА_3 в загальній сумі 21 847,85 грн. витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених товариством з обмеженою відповідальністю „Свята Катерина-Одеса" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 позовних вимог шляхом присудження до стягнення суми попередньої оплати у розмірі 18 850,00 грн., пені у розмірі 1 722,32 грн., 3 % річних у розмірі 198,00 грн. та збитків від інфляції у розмірі 1 077,53 грн. відповідно до ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546-549, 610 - 612, 625, 627, 629, 662, 664, 692, 693, 712, Цивільного кодексу України, ст. ст. 175, 193, 230-232, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 /АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Свята Катерина-Одеса" /65082, м. Одеса, пров. Валіховський, буд. 3, ідентифікаційний код 32120543/ суму попередньої оплати у розмірі 18 850,00 грн. /вісімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят грн. 00 коп./, пеню у розмірі 1 722,32 грн. /одна тисяча сімсот двадцять дві грн. 32 коп./, 3 % річних у розмірі 198,00 грн. /сто дев'яносто вісім грн. 00 коп./, збитки від інфляції у розмірі 1 077,53 грн. /одна тисяча сімдесят сім грн. 53 коп./, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. /одна тисяча шістсот грн. 00 коп./ Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 25 вересня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна