КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Справа№ 927/660/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Корсакової Г.В.

Хрипуна О.О.

За участі представників:

від позивача: Тертична В.П. - за дов.

від відповідача: Агапова І.А. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017

у справі №927/660/17 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро»

до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області

про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі, відповідач або Держгеокадастр) про визнання незаконною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо прийняття з дотриманням імперативних вимог частини 4-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та у встановлений законом спосіб рішення (у формі наказу) за поданим Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» (ідентифікаційний код 34275671) листом-повідомленням вих. №187 від 20.10.2016 (з проектом додаткової угоди) про поновлення Типового договору оренди землі від 22.08.2006, укладеного між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», зареєстрованого у Борзнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 22.11.2006, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2006 за №33; зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області вчинити дії з перегляду питання щодо поновлення Типового договору оренди землі від 22.08.2006, укладеного між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», зареєстрованого у Борзнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 22.11.2006, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2006 за №33 та прийняття з дотриманням імперативних вимог частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» і у встановлений законом спосіб рішення (у формі наказу) за поданим Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» (ідентифікаційний код 34275671) листом-повідомленням вих. №187 від 20.10.2016 з проектом додаткової угоди.

В обгрунтування поданого позову позивач зазначає, що після спливу строку дії укладеного між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» Типового договору оренди землі від 22.08.2006 на звернення останнього до відповідача, у вигляді направлення листа-повідомлення вих. № 187 від 20.10.2016 про намір Товариства продовжити строк дії Типового договору оренди землі від 22.08.2006 з проектом додаткової угоди, відповідачем було направлено лист-повідомлення про прийняте рішення від 17.11.2016 вих. №27-25-0.31-30749/2-16, а також лист-повідомлення від 23.11.2016 вих. №27-25-0.31-31307/2-16 про заперечення у поновленні договору оренди землі, котрими позивача було повідомлено про заперечення з боку відповідача у поновленні цього договору. Оскільки наказу про відмову у поновленні Типового договору оренди землі від 22.08.2006, як юридичної форми рішення органу державної влади, відповідачем не приймалось, тому останнім, на думку позивача, було допущено незаконну бездіяльність щодо неприйняття з дотриманням імперативних вимог частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та у встановлений законом спосіб рішення (у формі наказу). Представник позивача також зазначає, що ефективним способом відновлення порушеного права та законного інтересу ТОВ «Плиски-Агро», який виключатиме подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача та не призведе до необхідності повторного звернення позивача до суду, є, окрім іншого, зобов'язання відповідача вчинити дії щодо розгляду питання щодо поновлення спірного договору оренди землі з дотриманням імперативних вимог частини 5 статті 33 Закону Украйни «Про оренду землі» задля прийняття відповідного рішення (у формі наказу) за поданим ТОВ «Плиски-Агро» листом-повідомленням.

Як стверджує позивач, наведені відповідачем в листі-повідомленні про прийняте рішення від 17.11.2016 вих. № 27-25-0.31-30749/2-16 підстави, якими було мотивовано заперечення у поновленні спірного договору оренди землі, є незаконними та такими, що порушують імперативні приписи частини 2 статті 19 Конституції України, частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки відповідачем не було ініційовано перегляд істотних умов спірного договору оренди землі. Таким чином, з огляду на фактичне ухилення відповідача від узгодження з ТОВ «Плиски-Агро» будь-яких істотних умов договору оренди землі та, зокрема, відсутність відповідної письмової пропозиції/вимоги з боку Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо зміни (у сторону збільшення) розміру орендної плати як умови поновлення спірного договору оренди землі у відповідь на лист-повідомлення ТОВ «Плиски-Агро» вих. № 187 від 20.10.2016, ТОВ «Плиски-Агро» не могло і заперечувати проти збільшення розміру орендної плати за цим договором.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17 позов задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо прийняття з дотриманням імперативних вимог частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та у встановлений законом спосіб рішення (у формі наказу), за поданим Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» листом-повідомленням вих. №187 від 20.10.2016 (з проектом додаткової угоди) про поновлення Типового договору оренди землі від 22.08.2006, укладеного між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», зареєстрованого у Борзнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 22.11.2006, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2006 за №33.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області вчинити дії з розгляду питання та прийняття рішення у встановлений законом спосіб (у формі наказу) за поданим Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» листом-повідомленням вих. №187 від 20.10.2016 з проектом додаткової угоди щодо поновлення Типового договору оренди землі від 22.08.2006, укладеного між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», зареєстрованого у Борзнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 22.11.2006, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2006 за №33 у порядку, встановленому частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

У решті позову відмовлено.

Присуджено до стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» 3 200,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що бездіяльністю відповідача, що полягала у неприйнятті рішення (акту індивідуальної дії) у формі наказу за результатами розгляду листа позивача про продовження строку дії Договору оренди, було порушено права та законні інтереси позивача на отримання належного рішення державного органу, прийнятого останнім відповідно до закону.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Як зазначає скаржник, при постановленні оскарженого рішення судом порушено вимоги Закону України «Про оренду землі», зокрема, частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, на думку відповідача, частина 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» не передбачає такого алгоритму дій, як: 1) прийняття рішення про поновлення (відмову в поновленні) договору оренди землі у формі наказу; 2) надіслання листа повідомлення про прийняте рішення, а тому висновки суду першої інстанції про те, що це дві різні дії, що існують у різний проміжок часу є необґрунтованими.

Суд першої інстанції, відхиляючи доводи відповідача в частині застосування до спірних правовідносин вимог наказу Держгеокадастру №95 від 04.06.2015 «Про деякі питання взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагенства під час розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», на думку скаржника, не врахував, що Держгеокадастром не було затверджено відповідного порядку поновлення договорів оренди тощо, у свою чергу, чинні нормативні акти не передбачають прийняття Держгеокадастром рішення щодо відмови в поновленні договору оренди землі у формі наказу.

Скаржник наголошує, що ним було вчинено ряд дій, зокрема, розглянуто поданий ТОВ «Плиски-Агро» лист-повідомлення №187 від 20.10.2016 (з проектом додаткової угоди) та за результатами розгляду було підготовлено та направлено позивачу лист-повідомлення про прийняте рішення від 17.11.2017 вих. №27-25-0.31-30749/2-16, а також лист-повідомлення від 23.11.2016 вих. №27-25-0.31-31307/2-16 про заперечення у поновленні спірного договору оренди землі.

Таким чином, оскільки позивач втратив переважне право на поновлення спірного договору оренди, а термін його дії закінчився 22.11.2016, у Держгеокадастру відсутні підстави для вчинення дій з розгляду питання щодо поновлення вищезазначеного договору та прийняття рішення у встановлений законом спосіб (у формі наказу).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя: Михальська Ю.Б. (суддя-доповідач), судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О., розгляд справи призначено на 21.09.2017.

У свою чергу, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати частково рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду №09-53/3454/17 від 29.08.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» у справі №927/660/17, у зв'язку із перебуванням судді Корсакової Г.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.08.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» у справі №927/660/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б. (суддя-доповідач), судді: Яковлєв М.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя: Михальська Ю.Б. (суддя-доповідач), судді: Яковлєв М.Л., Хрипун О.О., розгляд справи призначено на 21.09.2017.

У зв'язку з необхідністю розгляду вказаних апеляційних скарг колегією суддів у єдиному складі, оскільки скарги подані на один процесуальний документ, а саме - рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17, протоколом передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б. (доповідач у справі), судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О.; апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17 об'єднано в одне апеляційне провадження; розгляд справи №927/660/17 вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 21.09.2017.

18.09.2017 від позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

У відзиві позивач, зокрема, зазначив, що лист-повідомлення відповідача про прийняте рішення від 17.11.2017 вих. №27-25-0.31-30749/2-16 не є по своїй суті рішенням Держгеокадастру, яке повинно прийматись у відповідності до норм чинного законодавства України, зокрема, частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі». У свою чергу, у листі-повідомленні від 23.11.2016 вих. №27-25-0.31-31307/2-16 про заперечення у поновленні спірного договору оренди землі не йдеться про прийняття відповідачем певного рішення (із зазначенням обов'язкових реквізитів цього рішення: номер, дата, тощо), як того вимагає частина 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

21.09.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» подало через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заяву від 20.09.2017 вих. №183 про відмову від апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17 на підставі статті 100 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» від апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17. Апеляційне провадження у справі №927/660/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 припинено.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача просив суд апеляційну скаргу Держгеокадастру задовольнити, оскаржене рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17 в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 25.04.2017 Господарським судом Чернігівської області було прийнято рішення у справі №927/182/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, яким відмовлено у визнанні поновленим Типового договору оренди землі від 22.08.2006, укладеного між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», зареєстрованого у Борзнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 22.11.2006, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2006 за №33, на оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 610,87 га, у тому числі 597,65 га - ріллі, 5,41 га - пасовище, 2,39 га - під господарськими шляхами, 5,42 га - під полезахисними лісосмугами, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди до цього договору про його поновлення у відповідній редакції.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.04.2017 у справі №927/182/17 набрало законної сили 16.05.2017.

Вказаним рішенням встановлено, що листом вих. №3 від 05.06.2006 Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» звернулось до Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області з проханням про надання в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва невитребуваних паїв, земель запасу та резерву, що знаходяться на території Плисківської сільської ради.

Рішенням 2 сесії 5 скликання Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 13.06.2006 Плискіська сільська рада погодила надання в оренду ТОВ «Плиски-Агро» земельних ділянок загальною площею 610,87 га, в т.ч. рілля 597,65 га, пасовище 5,41 га, польові шляхи 2,39 га, лісосмуга 5,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Плисківської сільської ради.

Розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 5 липня 2006 року №271 «Про затвердження технічної документації по оформленню права оренди на землю ТОВ «Плиски-Агро» та надання в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель невитребуваних паїв та державної власності на території Плисківської сільської ради» затверджено технічну документацію по оформленню права оренди на землю ТОВ «Плиски-Агро» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Плисківської сільської ради та надано ТОВ «Плиски-Агро» в довгострокову оренду строком на 10 років земельні ділянки загальною площею 610,87 га, в тому числі: 597,65 га ріллі, 5,41 га пасовище, 2,39 га під господарськими шляхами, 5,42 га під полезахисними лісосмугами з земель державної власності; та в оренду строком на 1 рік з правом щорічної пролонгації договору оренди земельні ділянки загальною площею 904,06 га ріллі, в тому числі: 845,32 га невитребувані земельні частки (паї), 58,74 га проектні дороги. Земельні ділянки використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

22 серпня 2006 року між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» було укладено Типовий договір оренди землі (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору Орендодавець (Борзнянська районна державна адміністрація Чернігівської області) надає, а Орендар (позивач) приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради.

Згідно пункту 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 610,87 га, в тому числі землі сільськогосподарського призначення: 597,65 га - рілля, 5,41 га - пасовище, 2,39 га під господарськими шляхами, 5,42 га - полезахисними лісосмугами.

Відповідно до пункту 8 Договору його укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово чи іншим шляхом (збори, сходи, ЗМІ) Орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктами 15-16 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для сільськогосподарського використання. Цільове призначення земельної ділянки товарне сільськогосподарське виробництво.

Згідно з пунктом 18 Договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Проект відведення розробляється у випадку зміни цільового призначення та невизначеності меж земельної ділянки в натурі.

Відповідно до пункту 20 Договору передача земельної ділянки Орендарю здійснюється не пізніше ніж семиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Умовами пункту 36 Договору передбачено, що зміна умов Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов Договору спір розв'язується у судовому порядку.

Відповідно до пункту 37 Договору однією з підстав припинення дії договору є закінчення строку дії договору.

Згідно з пунктом 43 Договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір зареєстрований у Борзнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 листопада 2006 року за №33.

Факт передачі Борзнянською районною державною адміністрацією земельної ділянки загальною площею 610,87 га на умовах оренди Товариству з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» підтверджується актом приймання-передачі, визначення та перенесення меж земельної ділянки в натурі від 22.08.2006.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» листами №№79, 80, 81, 82, 83 від 12.05.2016 зверталось до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з проханням продовжити оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності: площею 152,1700 га з кадастровим номером :02:000:2026, площею 93,2650 га з кадастровим номером :02:000:2027, площею 125,5377 га з кадастровим номером :02:000:2028, площею 30,2908 га з кадастровим номером :02:000:2119, площею 180,6361 га з кадастровим номером :02:000:2025, відповідно, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою Борзнянський район, Плисківська сільська рада за межею с. Плиски.

У листі від 20.07.2016 №28-25-0.31-20296/2-16 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», що оскільки договір оренди землі за №33 було зареєстровано у Державному реєстрі земель 22.11.2006, тому термін дії укладеного договору закінчиться 22.11.2016, а тому для прийняття рішення стосовно продовження терміну дії даного договору оренди землі, необхідно звернутись за місяць до спливу строку договору оренди землі, тобто у жовтні 2016 року.

Матеріалами справи підтверджується, що листами №№139, 140, 141, 142, 143 від 05.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» зверталось до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з проханням продовжити оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності: площею 152,1700 га з кадастровим номером :02:000:2026, площею 93,2650 га з кадастровим номером :02:000:2027, площею 125,5377 га з кадастровим номером :02:000:2028, площею 30,2908 га з кадастровим номером :02:000:2119, площею 180,6361 га з кадастровим номером :02:000:2025, відповідно, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою Борзнянський район, Плисківська сільська рада за межею с. Плиски.

У листі від 05.09.2016 №9-25-0.6-24040/2-16 відповідач повідомив позивачу про те, що оскільки термін дії договору оренди землі за №33 закінчується в листопаді місяці поточного року, а тому для прийняття рішення стосовно продовження терміну дії даного договору оренди землі, необхідно звернутись за місяць до спливу строку договору оренди землі, тобто у жовтні 2016 року. При цьому, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначило, що вважає за можливе розглянути питання про продовження терміну дії договору оренди землі №33 в разі звернення Товариства до Головного управління у вказаний строк та у порядку, передбаченому статтею 33 Закону України «Про оренду землі», і при умові встановлення орендної плати за земельні ділянки по кожному договору у розмірі вище від 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

20.10.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» направлений Головному управлінню Держгеокадастру у Чернігівській області лист-повідомлення вих. №187, в якому повідомлено про намір Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» продовжити строк дії Договору (далі, Лист-повідомлення від 20.10.2016).

Даний лист-повідомлення отриманий відповідачем 20.10.2016, що підтверджується відповідною відміткою про його отримання та не заперечується відповідачем.

До вказаного листа-повідомлення позивачем був доданий проект Додаткової угоди до Договору.

Як вбачається з листа-повідомлення від 17.11.2016 №27-25-0.31-30749/2-16 (далі - Лист-повідомлення від 17.11.2016), Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило Товариству з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», зокрема, про те, що відповідно до листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 14.12.2015 №ДС-22-28-0.013-17122/23-15 Головне управління переглядає діючі договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на предмет строку дії договору оренди менше/більше 7 (семи) років і розміру орендної плати менший 8 (восьми) відсотків. Як вбачається із наданих позивачем матеріалів, договір оренди землі зареєстрований 22.11.2006 терміном на 10 (років), орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 46034,00 грн. за земельну ділянку площею 610,87 га.

Відповідач у цьому листі-повідомленні зазначає, що позиція Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо перегляду умов Договору оренди землі від 22.11.2006 викладена в листі від 05.09.2016 №9-25-0.6-24040/2-16, у якому відповідач повідомив позивачу про те, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області вважає за можливе розглянути питання про продовження терміну дії договору оренди землі №33 в разі звернення Товариства до Головного управління у строк вказаний вище та у порядку, передбаченому статтею 33 Закону України «Про оренду землі», і при умові встановлення орендної плати за земельні ділянки по кожному договору у розмірі вище від 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Проте, згідно з поданим позивачем проектом додаткової угоди (лист ТОВ «Плиски-Агро» №187 від 20.10.2016), Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» всі інші умови договору оренди землі, крім поновлення на 10 років та заміни сторони, залишило без змін, знаючи про волевиявлення Головного управління, про що було вказано у листі-повідомленні №27-25-0.31-30749/2-16.

Також, згідно поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» заяв №№28-12498, 12499, 12500, 12501, 12502/0/1-16 від 08.08.2016, листа Головного управління від 05.09.2016 №9-25-0.6-24040/2-16, а також витягів з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016, №НВ-016, №НВ-016, №НВ-016, №НВ-016 такої земельної ділянки площею 610,87 га не існує, а існують окремо сформовані земельні ділянки площею 180,6361га (кадастровий номер :02:000:2025), 30,2908 га (кадастровий номер :02:000:2119), 125,5377 га (кадастровий номер :02:000:2028), 152,1700га (кадастровий номер :02:000:2026), 93,2650 га (кадастровий номер :02:000:2027) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, що також унеможливило прийняти позитивне рішення про поновлення договору оренди землі та укладення з позивачем додаткової угоди до договору оренди землі на площу 610,87 га, оскільки згідно проекту додаткової угоди всі інші умови договору оренди землі, крім поновлення на 10 років та заміни сторони, Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» залишає без змін.

Листом-повідомленням про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.11.2016 №27-25-0.31-301307/2-16 (далі, Лист-повідомлення від 23.11.2016) Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило Товариству з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» про заперечення у поновленні договору оренди землі від 22.11.2006 №33.

Також зазначено, що Листом-повідомленням від 17.11.2016 Головне управління повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» про те, що не вважає за можливе поновити договір оренди землі від 22.11.2006 №33, а також про те, що термін дії Договору закінчився 22.11.2016.

У листі від 01 грудня 2016 року вих. №225 у відповідь на вищевказані листи-повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 17.11.2016 та від 23.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як Орендодавець, не узгоджувало з ТОВ «Плиски-Агро», як Орендарем, будь-які істотні умови договору оренди землі та, зокрема, не пропонувало збільшити розмір орендної плати за Типовим договором договору оренди землі від 22.08.2006, і не доводило до відома інформацію про конкретний розмір орендної плати (у відсотках від нормативної грошової оцінки землі), встановлення якого є умовою поновлення (продовження терміну дії) Типового договору оренди землі від 22.08.2006, з огляду на що Товариство не могло заперечувати проти збільшення орендної плати за Типовим договором договору оренди землі від 22.08.2006.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» не погоджується з висновками Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про недосягнення між ним та ТОВ «Плиски-Агро» домовленості щодо розміру орендної плати за Типовим договором договору оренди землі від 22.08.2006, викладені в листі-повідомленні про прийняте рішення від 17.11.2016 №27-25-0.31-30749/2-16, і як наслідок - припинення переважного права ТОВ «Плиски-Агро» на укладення вказаного договору на новий строк.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» звертається до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як Орендодавця, з проханням повідомити Товариству, як Орендареві, конкретний розмір орендної плати (у відсотках від нормативної грошової оцінки землі), встановлення якого є умовою поновлення (продовження терміну дії) Договору.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» зазначає, що згідно з частиною 10 Закону України «Про оренду землі» у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди, тому вважає, що зміна меж земельної ділянки не тягне за собою неможливість поновлення договору оренди землі на новий строк.

Листом від 30.12.2016 за №28-25-0.6-35245/2-16 відповідач відмовив позивачу в поновленні зазначеного Договору оренди, при цьому, зокрема, зазначивши, що в своєму листі від 05.09.2016 Головне управління вказувало про необхідність встановлення орендної плати в розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки і дана позиція Управління була його фактичним волевиявленням щодо поновлення Договору оренди від 22.11.2006.

З урахування викладеного, позивач звернувся до суду з позовом у справі №927/182/17 про визнання зазначеного Договору оренди продовженим на той самий строк на тих самих умовах та визнання укладеною додаткової угоди про його продовження.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі №927/182/17 встановлено порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області вимог частини 4, 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» при розгляді спірного питання, а відтак, незаконність та необґрунтованість відмови позивачу у поновленні Договору оренди саме з підстави неузгодження позивачем такої істотної умови договору оренди, як розмір орендної плати. При цьому, судом у позові було відмовлено через недотримання позивачем вимог частини 10 статті 33 Закону України «Про оренду землі», статті 123 Земельного кодексу України.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пункту 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.10.2011» Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиційні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи те, що у справі №927/182/17 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду Чернігівської області у справі №927/182/17 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиційними та не підлягають повторному доведенню.

Таким чином, оскільки судом у межах справи №927/182/17 вже було встановлено факт звернення позивача до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з повідомленнями про намір поновити строк дії Договору оренди не у встановленому порядку, визначеному положеннями частини 10 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та статті 123 Земельного кодексу України, та порушення відповідачем порядку такого поновлення, передбаченого частинами 4-5 зазначеної статті 33 Закону України «Про оренду землі», у розрізі, що стосується саме підстав відмови, а не її форми, не підлягають доведенню в межах даної справи.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Плиски-Агро» з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до приписів статей 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно приписів пункту 1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.05.2011 №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 Господарського кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Отже, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 Господарського процесуального кодексу України підвідомчі господарським судам.

Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Предметом позову у даній справі є оскарження бездіяльності органу державної влади та зобов'язання останнього вчинити певні дії (здійснити виконання обов'язку в натурі) при розгляді питання щодо поновлення договору оренди землі у порядку, встановленому Законом України «Про оренду землі», а відтак, даний спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду у господарському суді.

Статтею 13 Конституцію України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Зі змісту частини першої статті 124 Земельного кодексу України вбачається, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди (пункт 2 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (стаття 631 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 31 Закону України «Про оренду землі» останній припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до частини 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

За юридично формою вираження правові акти державного органу поділяються на: укази, постанови, розпорядження, накази, інструкції, правила, положення.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 3.14. мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 19.10.2009 №26-рп/2009 (справа про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виборів Президента) «основною формою реалізації завдань та функцій органів виконавчої влади є видання ними правових актів управління. Правові акти управління характеризуються рядом ознак, однією з яких є вимоги щодо належного оформлення таких актів, за якими акт управління є письмовим документом певного виду, підготовленим за правилами юридичної техніки та виданим з дотриманням нормативно встановленої процедури». Правові акти управління характеризуються рядом ознак‚ однією з яких є належне оформлення таких актів‚ яке означає‚ що акт управління є письмовим документом певного виду‚ підготовленим за правилами юридичної техніки та виданим з дотриманням нормативно встановленої процедури.

Згідно роз'яснень президії Вищого господарського суду України №02-5/35 від 26.01.2000 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами (далі - акти) залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

При цьому, відповідачем визнається правова природа відмови у поновленні договору оренди землі саме як акту індивідуальної дії.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, рішення органу державної влади, яким вирішується питання про надання в оренду земельної ділянки (надання або відмова у надання), є правовим актом індивідуальної дії, що породжує цивільні права і обов'язки у суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані, який має бути викладений у юридичній формі, встановленій Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 05.04.2005, відповідно до якого акт державного чи іншого органу повинен бути прийнятим в межах компетенції відповідного органу, не порушувати інтереси держави, прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, відповідати вимогам діючого законодавства і бути прийнятим у формі та в порядку, визначеному законом.

Згідно пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом № 308 від 17.11.2016 Державної служби з питань геодезації, картографії та кадастру, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Тобто, вказаним Положенням передбачено, що юридичною формою рішень такого органу, а саме офіційним письмовим документом, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, а отже актом ненормативного характеру (актом індивідуальної дії) є накази. Відтак, листи - повідомлення, якими відповідач, як орендодавець, повідомляє у відповідності до частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» орендаря про прийняте ним рішення, безпосередньо рішеннями такого органу не являються.

Аналогічні правові висновки також викладені у постановах Вищого господарського суду України у справах №912/1854/16, №912/1857/16.

Доводи відповідача про тотожність понять «лист-повідомлення» і «рішення» при застосуванні положень частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» є безпідставними з огляду на наступне.

По-перше, сам законодавець у цій статті окремо зазначає про дії з направлення листа-повідомлення і окремо про наявність прийнятого рішення, розмежовуючи таким чином ці поняття. У законі прямо встановлено, що листом повідомляється саме про прийняте орендодавцем рішення про відмову, а не лише про відмову.

По-друге, ці дві дії починають існувати у різний проміжок часу, оскільки у листі-повідомленні зазначається про прийняте рішення, а не, наприклад, про його лише прийняття, то таке рішення має вже існувати до складення самого листа-повідомлення, а відтак, не може бути одним і тим самим документом.

По-третє, виходячи із тлумачення самих термінів, вони мають різне змістовне значення.

Так, згідно Академічного тлумачного словника української мови (1970- 1980) слова «лист», «повідомлення», «рішення» мають такі значення (з урахуванням предметних особливостей) :

Лист - писаний текст, призначений для повідомлення про що-небудь, для спілкування з кимось на відстані, а також відповідна поштова кореспонденція.

Повідомлення - 1) дія за значенням повідомити, повідомляти і повідомлятися; 2) те, що доводиться до чийого-небудь відома, сповіщається комусь; письмова чи усна інформація; 3) папір, документ, у якому про щось повідомляється, сповіщається.

Рішення - 1) розм. Дія за значенням рішати, рішити // Результат цієї дії; 2) вирок суду, постанова, розпорядження якої-небудь організації, зборів і т. ін.

Системний аналіз цих визначень дає підстави вважати, що у таких відносинах лист-повідомлення - це лише передача у паперовій формі певної письмової інформації про наявність та зміст прийнятого рішення, а рішення - акт державного органу ненормативного характеру (індивідуальний акт), наприклад, у виді наказу, прийнятий (складений) за результатом вирішення певного питання, у тому числі про відмову у наданні майнового блага.

Як вже зазначалось судом, така відмова по своїй суті також є актом індивідуальної дії, що визнає і сам відповідач.

Одночасно, результат вирішення питання організаційно-розпорядчого характеру має бути викладеним у конкретній категоричній формі - погодити, надати, затвердити, прийняти, відмовити тощо.

Натомість, як вірно наголосив суд першої інстанції, у Листі-повідомлення від 17.11.2016 зазначається лише, що «не вбачається можливості».

Вказане трактування є скоріш суб'єктивною думкою особи або певним зробленим висновком про прийнятність (неприйнятність) чого-небудь, а також лише вказує на наявність заперечень, але аж ніяк не конкретним та прямо визначеним рішенням державного органу, хоча на підставі яких (висновку, думки тощо) і приймається відповідне рішення.

За таких обставин суд вважає неправомірним при застосуванні положень частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» ототожнення відповідачем понять «лист-повідомлення» та «рішення».

Враховуючи вищевикладене, Лист-повідомлення Держгеокадастру від 17.11.2016 про прийняте рішення, у якому останній повідомляє, що не вважає за можливе поновити спірний договір оренди, безпосередньо рішенням такого органу не являється, а є лише формою повідомлення про результат прийнятого рішення.

У Листі-повідомленні від 23.11.2016, котрим позивача було повідомлено про заперечення з боку відповідача у поновленні спірного договору оренди, лише повідомляється про наявність заперечень і жодним чином не йде мова про певне прийняте рішення, як це встановлено частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Посилання відповідача на те, що Наказом Держгеокадастру №95 від 04.06.2015 «Про деякі питання взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/ Держземагенства під час розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» встановлено видання наказів лише при наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою чи про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність або користування, судом відхиляються, адже даним наказом регулюється порядок надання в оренду земельних ділянок саме на забезпечення виконання положень статті 123 Земельного кодексу України, а не порядок поновлення договорів оренди, що регламентується статтею 33 Закону України «Про оренду землі», які, у свою чергу, мають певні відмінності у своїй реалізації.

З огляду на вищенаведене, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача відносно того, що за результатами розгляду поданого ТОВ «Плиски-Агро» листа-повідомлення вих. №187 від 20.10.2016 (з проектом додаткової угоди) про намір товариства продовжити строк дії Договору оренди Держгеокадастр не зобов'язаний був приймати відповідне рішення у формі наказу є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону.

Водночас, судом першої інстанції обґрунтовано не взяті до уваги доводи позивача щодо неправомірності підстав, якими було мотивовано відмову у поновленні договору оренди землі, оскільки це питання не стосується предмету цього позову і було предметом спору у справі №927/182/17, про що зазначалося вище.

Відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

При цьому, відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву (справа «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Таким чином, суд вважає неправомірним перегляд відповідачем питання щодо поновлення спірного договору оренди землі, як це зазначалось у початковій редакції прохальної частини позовної заяви, а відтак приймає до уваги та вважає обґрунтованою позицію позивача щодо виправлення описки у зазначеній редакції, з вирішенням спору щодо розгляду спірного питання (поновлення договору оренди) і виключно на дотримання вимог частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів».

У постановах від 05.07.017 у справі № 91/3285/14 та від 12.10.2016 у справі №924/1025/14 Верховний Суд України виходив із наступного: «Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ y справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» Ад проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Аlliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Так само, має бути чіткими та передбачуваними дії державного органу при застосуванні такого нормативно-правового акту, у тому числі з прийняття ненормативного індивідуального акта.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про неправомірність бездіяльності відповідача, що виразилась у неприйнятті рішення - акту індивідуальної дії у формі наказу, а відтак, і порушення права та інтересів позивача у отриманні належного рішення, прийнятого відповідно до закону.

Одночасно, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в частині прийняття з дотриманням імперативних вимог саме частини 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та у встановлений законом спосіб рішення (у формі наказу), оскільки частина четверта цієї статті жодним чином не регламентує порядок та спосіб розгляду питання поновлення договору оренди землі і винесення відповідного рішення. Норми цієї частини по свої суті визначають лише можливість змін умов такого договору та юридичні наслідки вже прийнятого орендодавцем рішення.

Верховний Суд України у рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Приписами статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями даної статті, які узгоджуються з нормами статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути: визнання незаконною бездіяльності органу державної влади, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконним (недійсним) акту органу державної влади.

У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини наголосив на важливості принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип належного урядування може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й вимагати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власнику.

Із вищенаведеного вбачається, що ефективним способом відновлення порушеного права та законного інтересу ТОВ «Плиски-Агро», який виключатиме подальшу протиправну бездіяльність відповідача та не призведе до необхідності повторного звернення позивача до суду, є зобов'язання відповідача вчинити дії по розгляду питання щодо поновлення договору оренди землі у встановлених частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» порядку та спосіб, тобто, прийняття відповідного рішення у формі наказу, що, у свою чергу, сприятиме виправленню «помилки» державного органу, встановленню належної правової визначеності між сторонами та встановленню можливості (за необхідності) реалізації права позивача на оскарження такого акту державного органу відповідно до положень статей 16, 21 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Одночасно, суд зазначає, що правильність і точність юридичного формулювання не може завадити суду розглянути спір та реалізувати право позивача на судовий розгляд, передбачене статтями 55, 124 Конституції України та пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України згідно Закону України від 17.07.1997 № 457/97-ВР.

За наявних обставин у їх сукупності суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Отже, розглядаючи спір у даній справі, Господарський суд Чернігівської області прийшов до обґрунтованого висновку про неправомірність бездіяльності відповідача, що полягала у неприйнятті рішення (акту індивідуальної дії) у формі наказу, а відтак, і порушення права та інтересів позивача в отриманні належного рішення державного органу, прийнятого останнім відповідно до закону.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі про часткове задоволення позовних вимог обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2017 у справі №927/660/17залишити без змін.

Матеріали справи №927/660/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Г.В. Корсакова

О.О. Хрипун