КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2017 р. Справа№ 910/22558/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Метенко Т.І.;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"ГАЗОЙЛПЕТРОЛЕУМ"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 27.07.2017, винесену за результатами розгляду заяви про

відстрочку виконання рішення

у справі №910/22558/16 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія

"Укрнафтобуріння"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"ГАЗОЙЛПЕТРОЛЕУМ"

про стягнення 2 909 559,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 в задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/22558/16 було відмовлено повністю.

Не погодившись з винесеною ухвалою суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/22558/16 та задовольнити заяву відповідача про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/22558/16 на один рік.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржувана ухвала суду не відповідає нормам ст. 121 Господарського процесуального кодексу України та прийнята без дослідження усіх істотних обставин справи, оскільки відповідач надав документи, які свідчать про його фінансовий стан, а також довів наявність виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду у розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2017 апеляційну скаргу відповідача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Зеленін В.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.09.2017.

13.09.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

14.09.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника у судове засідання, призначене на 14.09.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 14.09.2017 заперечував проти клопотання відповідача, посилаючись на його необґрунтованість.

Колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України участь у судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, яке нею використовується на власний розсуд. Окрім того, в порушення вимог ст. 77 вищезгаданого Кодексу, відповідач у своєму клопотанні не зазначив обставин, наявність яких перешкоджала б розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 14.09.2017 представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін як таку, що винесена з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання 14.09.2017 не з'явився, але, як уже зазначалося вище, подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в задоволенні якого судом було відмовлено.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОЙЛПЕТРОЛЕУМ" (далі - відповідач) заборгованості у загальному розмірі 2 909 559,83 грн. (з них: 2 199 024,40 грн. - основний борг, 101 155,12 грн. - інфляційні втрати, 34 166,57 грн. - 3% річних, 359 272,27 грн. - пеня, 35 990,24 грн. - штраф 1% за порушення грошових зобов'язань, 179 951,22 грн. - штраф 5% за порушення грошових зобов'язань на строк понад 10 календарних днів).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/22558/16 позов було задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 199 024,40 грн. основного боргу, 34 166,57 грн. 3% річних, 101 155,12 грн. інфляційних втрат, 359 272,25 грн. пені, 35 990,24 грн. штрафу у розмірі 1% від суми простроченого платежу за порушення грошових зобов'язань, 179 951,22 грн. штрафу у розмірі 5% від суми простроченого платежу за порушення грошових зобов'язань на строк понад 10 календарних днів та 43 643,40 грн. судових витрат. В іншій частині позову було відмовлено.

24.02.2017 на виконання вищевказаного судового рішення було видано наказ.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/22558/16 було залишено без змін.

У липні 2017 відповідач звернувся до Господарського суду із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/22558/16 строком на один рік, обґрунтовуючи свої вимоги наступним:

- в країні наразі несприятлива економічна ситуація;

- у відповідача відсутні необхідні кошти для погашення заборгованості перед позивачем, що підтверджується довідками обслуговуючих банків про залишок коштів на рахунках відповідача станом на 06.07.2017;

- у відповідача знизився чистий дохід від реалізації готової продукції;

- у власності відповідача відсутнє нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення в межах процедури примусового виконання рішення суду;

- до початку подання позивачем позову у справі №910/22558/16, відповідачем здійснювались часткові оплати за укладеним з позивачем договором купівлі-продажу природного газу №ПГ-Т/16-004/44 від 29.04.2016;

- між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" укладено договір купівлі-продажу природного газу №ГОП-05/35-ПГ від 03.05.2017 та додаткову угоду до вказаного договору, за яким очікуються значні надходження коштів у 2018 році, внаслідок здійснення відповідачем у період з 01.11.2017 по 31.12.2019 поставки 45000,00 тис. куб. м. природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/22558/16 в задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/22558/16 було відмовлено повністю. При цьому, місцевий господарський суд наголошував на тому, що відповідачем не доведено належними доказами виключність обставин, що спричинили неможливість виконання судового рішення у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд, зокрема, має право відстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).

По суті, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Стаття 121 Господарського процесуального кодексу України не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити чи розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення. Однак, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

З наведеного вище випливає, що передумовою для відстрочки виконання рішення є наявність конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом враховано наданий відповідачем звіт про фінансові результати за 1 квартал 2017 року. Як вірно зазначив місцевий господарський суд, з названого звіту вбачається, що чистий дохід відповідача від реалізації готової продукції (товарів, робіт, послуг) становив 24 228 000,00 грн., а отже відповідач мав об'єктивну можливість виконати, принаймні частково, рішення суду у даній справі.

Відносно посилання відповідача на складну економічну ситуацію в країні необхідно зазначити про те, що вказана обставина не може бути підставою для відстрочення рішення суду, оскільки тяжка економічна ситуація в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

Судом розглянуто надані відповідачем довідки банків, в яких зазначено про залишок коштів на рахунках відповідача. Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, названі довідки лише підтверджують залишок коштів на рахунках боржника у зазначених банках та не свідчать про відсутність коштів на інших рахунках, в тому числі на рахунку, вказаному у договорі купівлі-продажу природного газу №ПГ-Т/16-004/44 від 29.04.2016, укладеному з позивачем.

Недостатність чи відсутність коштів у відповідача не можна вважати безумовним винятковим випадком, за наявності якого виконання судового рішення можна відстрочити.

Колегією суддів враховано посилання відповідача на ймовірне надходження коштів на підставі укладеного з його контрагентом договору купівлі-продажу природного газу №ГОП-05/35-ПГ від 03.05.2017. Водночас вказана обставина не може свідчити ані про те, що результати господарської діяльності відповідача будуть позитивними, ані про безумовну можливість виконання рішення суду у даній справі у майбутньому.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав про те, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Безпідставне ж надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004). При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.11.2004).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що вирішення питання щодо відстрочення виконання рішення не може ґрунтуватися лише на припущеннях про майбутні прибутки боржника та на висновку про його скрутне матеріальне становище. Разом з тим, матеріальний стан боржників не є безумовною підставою для невиконання судових рішень та не є обставиною, що утруднює їх виконання. Відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

По суті, наведені відповідачем обставини щодо скрутного фінансового становища є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу якихось об'єктивних, незалежних від боржника обставин, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що доводи, на яких ґрунтується заява відповідача про відстрочку виконання рішення у даній справі є суб'єктивними факторами боржника і за змістом ст. 121 Господарського процесуального кодексу України не можуть застосовуватися для відстрочення виконання рішення.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно та всебічно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/22558/16 має бути залишена без змін.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-106, 121 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОЙЛПЕТРОЛЕУМ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/22558/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/22558/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22558/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

В.О. Зеленін