ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про припинення провадження у справі

25.09.17р. Справа № 904/7225/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Дніпро)

про визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії № 129 від 03.03.2014

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Бібленко І.В. - юрисконсульт 1 категорії (довіреність № 2638/01

від 27.07.2017)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій просить суд визнати укладеним договір купівлі-продажу теплової енергії № 129 від 03.03.2014.

Позовні вимоги ґрунтуються на статтях 1, 19, 24 Закону України "Про теплопостачання", Постанові Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 "Про затвердження правил користування тепловою енергією", статтях 6, 11, 638, 649 Цивільного кодексу України, статтях 179, 188 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, як споживача послуг з централізованого опалення в частині укладання договору купівлі-продажу теплової енергії, запропонованого виконавцем, на підставі типового договору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 31.07.2017.

У судове засідання 31.07.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 31.07.2017 не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, витребуваних судом документів не надав. При цьому, судом було зауважено, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 31.07.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 05.09.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 48525/17 від 05.09.2017), в якому він просив суд продовжити строк розгляду справи № 904/7225/17 на 15 днів. Вказане клопотання мотивоване необхідністю надання часу для долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

У судове засідання 05.09.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 05.09.2017 вдруге не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

Судом було враховано, що в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи (а.с.64-66), у зв'язку з чим суд перейшов до розгляд справи по суті.

Представником позивача у судовому засіданні 05.09.2017 було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Ухвалою суду від 05.08.2017 клопотання позивача було задоволено та продовжено строк вирішення спору на 15 днів, терміном по 26.09.2017 включно.

У судовому засіданні 05.09.2017 судом було зауважено, що для правильного вирішення спору існує необхідність у витребуванні у сторін додаткових доказів.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 05.09.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 25.09.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Від позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх.суду 51855/17 від 21.09.2017), в яких він зазначав про те, що відповідач є власником приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 61,6 кв.м., в якому безпідставно отримує від позивача теплову енергію. У пояснення позивач вказав про те, що належне відповідачу нежитлове приміщення розташоване в житловому будинку з централізованою системою опалення. Система опалення нежитлових приміщень є частиною централізованої системи опалення житлового будинку, у зв'язку з чим приміщення автоматично опалюється при подачі теплоносія в централізовану систему опалення житлового будинку з початком опалювальне сезону. Це підтверджується щомісячними звітами відповідальної особи про фактичне споживання теплової енергії за приладами комерційного обліку відповідно до встановлених тарифів для споживачів категорії "інші". Питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоквартирних житлових будинках регулюється правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства № 4 від 22.11.2005, а також БНІП 2.04.05.-91"Опалення, вентиляція й кондиціювання". Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 3295/15/61/15 від 08.04.2005 з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків постановою Кабінету Міністрів України від № 1268 31.10.2007 до вказаних вище Правил були внесені принципові зміни, а саме: передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків не з ініціативи окремих споживачів, а відключення багатоквартирних будинків в цілому з ініціативи усіх споживачів. Отже, відключення однієї квартири від центрального опалення є неможливим. Позивач, також, звертав увагу суду, що на адресу відповідача 05.12.2014 за вих. № 8736/28 направлявся лист щодо порушення законодавства в сфері теплопостачання, які відповідач не отримував. Крім того, представниками підприємства при обстеженні об'єкта теплоспоживання за адресою: АДРЕСА_1 20.02.2015 та 17.02.2016 складено акти щодо бездоговірного споживання теплової енергії, якими запропоновано терміново укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, на що також не було реакції відповідача. У зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від укладення договору 22.07.2015 за вих. № 3726/28 підприємством до Жовтневого районного відділу Криворізького міського управління ГУМВДС України в Дніпропетровській області було подано заяву про кримінальне правопорушення.

Від позивача надійшов лист (вх.суду 51857/17 від 21.09.2017), в якому він надав витребувану судом інформацію.

Від позивача електронною поштою надійшов лист (вх.суду 52296/17 від 25.09.2017), до якого він долучив додаткові докази по справі.

У судове засідання 25.09.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 25.09.2017 втретє не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд зазначає наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.07.2017, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49000, АДРЕСА_2, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с.49-50).

При цьому, конверти з ухвалами суду від 11.07.2017, від 31.07.2017 та від 05.09.2017 було повернуто за зворотною адресою з довідками Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" форми 20 "Причина повернення: за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.59-61, 64-66, 76-78).

Також, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (пункт 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Отже, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а саме: адреса реєстрації, на яку надсилалась кореспонденція суду для відповідача, підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.07.2017; всі ухвали суду направлялися відповідачу завчасно.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що відповідач не забезпечує своєчасне отримання кореспонденції за своєю адресою реєстрації, більше того, вказані дії носять систематичний характер.

В той же час, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 11.07.2017, від 31.07.2017 та від 05.09.2017 були надіслані сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду від 11.07.2017, від 31.07.2017 та від 05.09.2017 були надіслані на адресу відповідача, яка підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань завчасно, але відповідач внаслідок своєї недобросовісної поведінки ухилився від їх отримання.

Будь-яких клопотань чи заперечень відповідач не подав.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, протягом більше ніж двох місяців слухання справи судом мав можливість подати свої заперечення та докази.

У судовому засіданні 25.09.2017 представник позивача виклав зміст письмових пояснень, з урахуванням доводів яких просив суд задовольнити його позовній вимоги у повному обсязі. Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Також представник позивача наголошував на тому, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Основною діяльністю Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" є виробництво, розподілення та постачання теплової енергії, а також забезпечення виконання договірних зобов'язань із виробництва, постачання теплової енергії на внутрішній і зовнішній ринки, постачання пари та гарячої води.

На підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.10.2011 № 343 та відповідно до листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.07.2013р. № 01/25-0940 щодо надання згоди на передачу теплових мереж та ТРП, ДП "Криворізька теплоцентраль" доручено прийняти функції забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста (опалення та гаряче водопостачання), прийняти на балансовий облік об'єкти теплопостачання у зазначених районах міста в порядку, визначеному чинним законодавством України від КПТМ "Криворіжтепломережа". Згідно наказу № 532 від 03.09.2013 "Про повернення функцій обслуговування споживачів теплової енергії" 01.10.2013 відбулася передача об'єктів теплопостачання від КПТМ "Криворіжтепломережа" до ДП "Криворізька теплоцентраль".

Тобто, позивач є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією в розумінні статті 1 Закону України "Про теплопостачання" (далі - Закон) як суб'єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198.

Згідно з пунктом 1 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюється на основі договорів.

Укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладання договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (пункт 3 статті 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, зокрема їх пунктом 4 передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно зі статтею 24 Закону України "Про теплопостачання", своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Пунктом 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, передбачений обов'язок споживача укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Таким чином, надання послуг з теплопостачання, які є одним із різновидів житлово-комунальних послуг, має відбуватися виключно на договірних засадах; умови ж укладеного договору на теплопостачання обов'язково мають відповідати умовам типового договору, тобто умови укладеного між сторонами договору за своїм змістом не мають бути абсолютно тотожними умовам типового договору (законодавець дозволяє сторонам конкретизувати ці умови), проте, мають зберігати загальний зміст типового договору.

Питання відключення від систем централізованого опалення регулюється Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлового господарства України № 4 від 22.11.2005.

Так, відповідно до абзацу 6 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, споживач теплової енергії зобов'язаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.

Припинення споживання теплової енергії повинно бути виконано з дозволу компетентного органу та в порядку, визначеному законодавством: з дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, яка і створена органом місцевого самоврядування, за умови отримання технічних умов, роботи по відключенню повинні проводитись монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача квартири. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.

Однак, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від отримання послуг з надання теплової енергії так само, як і відсутні докази відключення від центрального опалення в установленому законом порядку.

В той же час, на виконання рішень виконавчого комітету Криворізької міської ради № 301 від 11.09.2013 "Про початок опалювального сезону 2013-2014 років", № 292 від 17.09.2014 "Про початок опалювального сезону", № 365 від 09.09.2015 "Про початок опалювального сезону 2015-2016 років", № 380 від 14.09.2016 "Про початок опалювального сезону 2016-2017 років", які наявні в матеріалах справи (а.с.24-31) за погодженням з Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, розпочато опалювальні сезони 2013-2014 рр., 2014-2015 рр. 2015-2016 рр., 2016-2017 рр. у м.Кривому Розі

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 19.09.2017 власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 61,6 кв.м., на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2005 у справі № 2-612/2005 та ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07.07.2008 у справі № 2-612/05 є ОСОБА_1 (а.с.82).

На вказаний об'єкт відповідача позивачем було поставлено теплову енергію для потреб опалення в період з 08.10.2013 по 25.03.2014, з 26.11.2014 по 13.04.2015, з 21.10.2015 по 07.04.2016, з 26.10.2016 по 25.03.2017, що підтверджується актами № 4261, № 4692, № 4993, № 5512, № 5634, № 6038, № 6225, № 6523, які наявні в матеріалах справи (а.с.32-39).

Система опалення нежитлового приміщення, яке належить відповідачу, є невід'ємною частиною системи опалення усього об'єкту, тобто опалення є централізованим.

У зв'язку з вказаними обставинами, ДП "Криворізька теплоцентраль" на адресу ОСОБА_1 21.03.2014 за вих. № 2926/30 направлено супровідний лист з заявкою на укладання договору, а також два екземпляри договору купівлі-продажу теплової енергії № 129 від 03.03.2014 з додатками з пропозицією підписати та повернути один примірник на адресу теплопостачальної організації у строк, визначений чинним законодавством (а.с.19-20).

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Частиною 1 статті 25 Закону визначено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії зі споживачами.

Частиною 3 статті 24 Закону передбачено, що одним з основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином, укладення договору купівлі-продажу теплової енергії є обов'язковим саме для споживача - ОСОБА_1.

Проте, відповідач, в порушення вищезазначених норм, свій обов'язок щодо укладення договору з метою забезпечення опалення приміщення не виконав. Так, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку договір не підписаний, протоколу розбіжностей, як це передбачено статтями 179-181 Господарського кодексу України, до нього не складено, примірники договору позивачу не повернуто.

У зв'язку з вказаними обставинами, Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд визнати укладеним договір купівлі-продажу теплової енергії № 129 від 03.03.2014. Позовні вимоги ґрунтуються на статтях 1, 19, 24 Закону України "Про теплопостачання", Постанові Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 "Про затвердження правил користування тепловою енергією", статтях 6, 11, 638, 649 Цивільного кодексу України, статтях 179, 188 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, як споживача послуг з централізованого опалення в частині укладання договору купівлі-продажу теплової енергії, запропонованого виконавцем, на підставі типового договору.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає припиненню з огляду на слідуюче.

Матеріалами справи підтверджується, що спірний договір купівлі-продажу теплової енергії № 129 від 03.03.2014 позивач мав намір укласти саме з Фізичною особою ОСОБА_1, про що свідчить сам текст договору, а саме: в преамбулі та у розділі "Юридичні адреси сторін та платіжні реквізити" споживачем вказано саме Фізичну особу ОСОБА_1 (а.с.11-13).

Супровідний лист № 2926/30 від 21.03.2014, яким було направлено проект договору купівлі-продажу теплової енергії № 129 від 03.03.2014 також було адресовано Фізичній особі ОСОБА_1 (а.с.19).

Лист про порушення законодавства № 8736/28 від 05.12.2014 також було складено та направлено Фізичній особі ОСОБА_1 (а.с.23, 137).

В той же час, в матеріалах справи наявні докази того, що об'єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 61,6 кв.м., використовується в комерційній діяльності, що підтверджується:

- договором оренди нежитлового приміщення від 01.02.2008, яким вказаний об'єкт Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було передано в оренду Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 для ведення комерційної діяльності (а.с.149-153);

- договором на постачання теплової енергії в гарячій воді № 129 від 01.02.2008, укладеним ДП "Криворізька теплоцентраль" з Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (а.с.147-148);

- актами обстеження № 667 від 20.02.2015 (а.с.139), № 104 від 17.02.2016 (а.с.140).

Однак, вказані обставини не змінюють того факту, що запропонована Публічним акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" редакція договору передбачає його укладення саме з Фізичною особою ОСОБА_1.

З цього приводу суд відзначає, що відповідно до статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Як встановлено пунктом 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, фізичні особи можуть бути учасниками господарського процесу лише у випадках, передбачених чинним законодавством України (корпоративні спори, справи про банкрутство).

Даний спір виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, як споживача послуг з централізованого опалення в частині укладання договору купівлі-продажу теплової енергії, запропонованого виконавцем, на підставі типового договору, які виникли у відповідності до статей 1, 19, 24 Закону України "Про теплопостачання", Постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 "Про затвердження правил користування тепловою енергією", статей 6, 11, 638, 649 Цивільного кодексу України, статей 179, 188 Господарського кодексу України.

Враховуючи, що під час укладання вказаного договору відповідач виступав як фізична особа , даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Виходячи з викладеного та з урахуванням норм статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, позивач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до місцевого загального суду, оскільки поданий позивачем позов повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства в судах загальної юрисдикції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі, у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Суд звертає увагу, що частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 1 600 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн. 00 коп.); за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн. 00 коп.).

Вказаний спір носить немайновий характер, отже, у відповідності до платіжного доручення № 535 від 25.05.2017 позивачем було сплачено 1 600 грн. 00 коп. судового збору (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (частина 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку, визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути позивачу суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп., оскільки провадження у справі припиняється з підстави, яка не віднесена до виключень, зазначених в пункті 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", що, відповідно, є причиною для повернення судового збору позивачу.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 80, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 904/7225/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії № 129 від 03.03.2014 - припинити.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Електрична, будинок 1; ідентифікаційний код 00130850) судовий збір у сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 535 від 25.05.2017, оригінал якого повернути Публічному акціонерному товариству "Криворізька теплоцентраль".

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя Ю.В. Фещенко