КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 911/3237/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Бернацька О.В. - довіреність №14-17 від 14.04.2017р.

від відповідача: Кулакевич А.А. - довіреність №073/06-17 від 01.06.2017р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 03.07.2017р. у справі № 911/3237/16 (суддя Шевчук Н.Г.) за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Комбінат комунальних послуг с.Білогородка" про стягнення 187 537,74 грн.

В судовому засіданні 20.09.2017р. відповідно до ст.ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016р. Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Комбінат комунальних послуг с. Білогородка" про стягнення 187537,74 грн., з яких: 4655,58 грн. 3% річних, 85673,52 грн. пеня, 97208,64 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2017 провадження у справі №911/3237/16 припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2017 ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2017 скасовано та направлено справу №911/3237/16 до Господарського суду Київської області для розгляду по суті.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №2071/15-БО-17 від 26.11.2014 в частині оплати за поставлений природний газ у встановлений договором строк.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що остаточна оплата поставленого йому природного газу була проведена ним 02.02.2016, у зв'язку з чим вказує на безпідставність нарахування позивачем пені, 3% річних та втрат від інфляції, оскільки у відповідності до частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, а враховуючи що заборгованість відповідача перед позивачем погашена до набрання чинності вказаним Законом, відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у даній справі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.07.2017р. у справі №911/3237/16 у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняте нове про задоволення позову.

Апелянт вважає, що рішення місцевого суду прийняте з порушенням норм матеріального права, а саме Закону України «Про заходи спрямовані, на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», ст. ст. 598 - 599 ЦК України, та процесуального права, а саме ст. ст. 4, 43 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

За твердженнями апелянта, висновки суду про відмову в задоволенні позову з огляду на імперативні приписи ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які не залежать від волі сторін спірних відносин, і не ставлять списання спірних сум в залежність від включення чи не включення відповідача до реєстру або від виконання будь-яких умов та вимог, адже за цим Законом нараховані суми пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, такі не вважаються списаними або погашеними автоматично. Оскільки відповідача не було включено до реєстру підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, відповідно він не є учасником процедури врегулювання заборгованості, відтак порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних, передбачений ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII не може бути застосований до нього.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 20.07.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.09.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.09.2017р. підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняте нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення з підстав, викладених у відзиві, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.01.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством "Комбінат комунальних послуг с. Білогородка" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2071/15-БО-17 (а.с. 12-17, далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого Продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах договору.

Протягом дії договору №2071/15-БО-17 від 26.11.2014 між сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до вказаного договору (а.с.18-29), якими, зокрема, змінювались положення пунктів 5.2 та 6.1 договору в частині обсягів газу та порядку розрахунку за нього.

Згідно пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 6.1. Договору в остаточній редакції передбачено, що оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами відповідно до цін і на умовах, зазначених в пункті 5.2.

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Продавця. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно наступного за місяцем поставки газу).

Пунктом 5.3 Договору в остаточній редакції визначено, що у разі зміни на офіційному веб-сайті Продавця цін на газ та/або НКРЕ тарифів на його транспортування і розподіл вони є обов'язковими за цим Договором з моменту введення їх в дію.

У разі, якщо Покупець не погоджується на відповідні зміни, він має право змінити постачальника (Продавця) відповідно до порядку, передбаченого Законом України "Про ринок природного газу".

Відповідно до пункту 5.5 договору загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу до 31.12.2015, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

На виконання умов договору позивач протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 213 147,02 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р., 28.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р., 31.10.2015р., 30.11.2015р., 31.12.2015р. (а.с.30-36).

Положеннями п. 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на 02.02.2016 відповідач повністю розрахувався за переданий у 2015 році природний газ, що не заперечується сторонами у справі та підтверджується довідкою №007/01-17 від 30.01.2017 (а.с. 125).

Проте, встановлені договором строки розрахунків відповідачем не були дотримані, остаточні розрахунки за поставлений газ проведені з порушенням погоджених сторонами строків, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за періоди прострочення.

Договір на підставі ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2.Договору у разі невиконання покупцем умов його п. 6.1 він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Положеннями ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути передбачені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується із приписами ст. 549 ЦК України, згідно яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. На підставі ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України). Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Оскільки інший період нарахування пені сторони Договором не встановили, нарахування пені має розпочатися з наступного дня після спливу передбаченого Договором строку кінцевого розрахунку, та припинитися або в переддень виконання грошового зобов'язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (пункт 1.9 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За приписами п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, - застосовується індекс інфляції за поточний місяць, коли строк виконання зобов'язання настає після 15 числа місяця, - застосовується індекс інфляції за наступний місяць. Отже, поденний індекс інфляції не розраховується.

Згідно розрахунку позивача штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати за договором від 26.11.2014р. № 2071/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу, нараховані за прострочення оплати отриманого природного газу, складають: пеня - 85 673,52 грн., 3 % річних - 4 655,58 грн., інфляційні втрати - 97 208,64 грн.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», встановила, що заявлені до стягнення суми розраховані арифметично вірно, відповідачем контррозрахунку не подано.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд виходив з того, що заборгованість за поставлений природний газ за Договором, на яку позивачем нарахована пеня, інфляційні втрати та 3% річних була остаточно погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії». Приписи ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є імперативними, не залежать від волі сторін спірних відносин, і не ставлять списання спірних сум в залежність від включення чи не включення відповідача до реєстру або від виконання будь-яких умов та вимог, у зв'язку з чим заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Проте апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як згадувалось вище, підставою відмови у задоволенні позову стали положення ч. 3 ст. 7 Закон України від 03.11.2016 №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016, відповідно до яких на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Процедура врегулювання заборгованості на підставі п. 1 ст. 1 Закону України № 1730-VIII це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

В свою чергу, преамбулою Закону України № 1730-VIII встановлено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згаданим Законом України № 1730-VIII (абз. 4 та 5 ч.1 ст.1) визначено, що заборгованість, яка підлягає врегулюванню за цим Законом (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 3 Закону України № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державної політики у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр).

Вказана норма кореспондується з абз. 12 ч.1 ст.1 Закону України № 1730-VIII, яким визначено, що учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до п. 4 якого формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

З огляду на аналіз зазначених положень Закону України № 1730-VIII для участі в процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру. Так, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а саме Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення сторонами після набрання чинності Законом України № 1730-VIII будь-яких дій щодо проведення списання нарахованої пені, як то погодження сторонами такого списання шляхом обміну листами або проведення взаєморозрахунків тощо.

Оскільки на даний час відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості, його не включено до реєстру підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, відповідно передбачений ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних не може бути застосований до відповідача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017р. № 911/3829/16.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочене зобов'язання з оплати за Договором та Додаткових угод до нього, які підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 85 673,52 грн. пені, 4 655,58 грн. 3% річних та 97 208,64 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про відмову в задоволенні позову, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про задоволення позову. Тому доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу, а його скарга підлягає задоволенню.

В зв'язку з задоволенням позову та апеляційної скарги позивача з відповідача на його користь на підставі ст. 49 ГПК України підлягають стягненню 2 813,07 грн. судового збору за подання позову та 3 094,38 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.07.2017 у справі №911/3237/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про задоволення позову.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Комбінат комунальних послуг с.Білогородка" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул. Володимирська, буд. 33, ідентифікаційний код 30367834) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 85 673,52 грн. пені, 4 655,58 грн. 3% річних та 97 208,64 грн. інфляційних втрат, 2 813,07 грн. судового збору за подання позову».

5. Стягнути з Комунального підприємства "Комбінат комунальних послуг с.Білогородка" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул. Володимирська, буд. 33, ідентифікаційний код 30367834) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 3 094, 38 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

7. Матеріали справи № 911/3237/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров