РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"20" вересня 2017 р. Справа № 903/223/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача фермерського господарства "Перлина нова" на рішення господарського суду Волинської області від 08.06.2017 р. у справі №903/223/17

за позовом фермерського господарства "Перлина нова"

до селянського (фермерського) господарства "Тех-Агро"

про визнання правочину недійсним

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 08.06.2017 року у справі №903/223/17 (суддя Шум М.С.) у задоволенні позову фермерського господарства "Перлина Нова" до селянського (фермерського) господарства "Тех-агро" про визнання правочину недійсним відмовлено.

В обґрунтування рішення суд зазначив, що аналіз положень глави 47 ЦК України, надає можливість зробити висновок, що грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів, а відтак зобов'язання сплатити на підставі судового рішення будь-які грошові кошти (включаючи суми штрафу та пені, суми нарахованих відповідно до приписів ст.625 ЦК України втрат від інфляції та 3% річних, суми судового збору) слід вважати грошовими зобов'язаннями, які можуть зараховуватись в порядку ст.601 ЦК України по відношенню до зустрічних грошових зобов'язань. Враховуючи, що розмір штрафу, річних (нарахованих відповідно до приписів ст.625 ЦК України) та судового збору, заборгованість з яких була зарахована відповідачем (за згодою позивача), встановлені рішенням господарського суду Волинської області від 09.01.2014р. у справі №903/1186/13, яке набрало законної сили, і ця заборгованість має безспірний характер, посилання позивача на те, що штраф, річні та судовий збір не можуть бути зараховані як зустрічні однорідні, оскільки за своєю природою не є зобов'язанням, а мають іншу правову природу є безпідставним, оскільки неможливість такого зарахування могла б мати місце при відсутності судового рішення, яким встановлені такі нарахування, та при наявності між сторонами спору щодо наявності підстав і розміру цих нарахувань.

Також місцевий господарський суд при винесені оскаржуваного рішення зазначив, що як вбачається зі змісту ухвали господарського суду Волинської області від 29.09.2014р. у справі №903/1186/13 та протоколу судового засідання від 29.09.2014р., в судовому засіданні представник СФГ "Перлина" підтвердив дійсність угоди про припинення грошових зобов'язань від 10.03.2014р. та не заперечував проти задоволення заяви боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у звязку з відсутністю обовязку боржника перед стягувачем. Враховуючи вище викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними засобами доказування, що оскаржувана ним угода від 10.03.2014р. про припинення грошових зобов'язань в момент її укладення суперечила закону, не відповідала внутрішній волі сторін та була укладена всупереч закону та реального настання правових наслідків за ним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 08.06.2017 року у справі №903/223/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов у даній справі задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, зокрема, що укладена між сторонами угода про припинення грошових зобовязань, відповідно до якої сторони провели зарахування зустрічних однорідних вимог, суперечила на момент її укладення актам цивільного законодавства, а саме суперечить приписам ст.ст. 601, 602 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ч. 5 ст. 203 Господарського кодексу України (надалі ГК України), а тому є недійсною. Скаржник вважає, що зміст угоди про припинення грошових зобов'язань від 10.03.2014р. не відповідає вимогам законодавства, оскільки вимоги позивача до відповідача згідно рішення суду щодо сплати штрафу, річних та судового збору не можуть бути зараховані як зустрічні однорідні, так як за своєю природою не є зобовязанням, а мають іншу правову природу. Позивач також вказує про неможливість здійснення зарахування вимог на суму боргу в розмірі 15030 грн., що виник на підставі акту виконаних робіт №4 від 10.11.2008 року, оскільки на день укладення спірної угоди сплив строк позовної давності до цих вимог.

Відповідачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Представником позивача в судовому засіданні 20.09.2017 року подано клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення судової експертизи.

Розглянувши вказані клопотання, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.41 ч.1 ГПК України судова експертиза призначається лише для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського суду і потребують спеціальних знань.

В абз. 3 п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений був права та можливості витребувати лист №22/3 від 31.03.2011 року зі справи №903/828/16 та подати клопотання про призначення експертизи, в разі її дійсної необхідності, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Колегія суддів зауважує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" (Заява №16652/04) від 02.12.2010р. (пункт 28) Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

Враховуючи наведене, колегією суддів було визнано за можливе здійснити розгляд даної справи за наявними в матеріалах справи доказами, а тому в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та проведення експертизи у справі слід відмовити.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Волинської області від 09.01.2014р., залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.02.2014р. у справі №903/1186/13, позов селянського (фермерського) господарства "Перлина" задоволено частково. Стягнуто з селянсько-фермерського господарства "Тех-Агро" на користь селянського (фермерського) господарства "Перлина" 13497,40 грн., з них 12034,80 грн. штрафу та 1462,60 грн. річних, а також 1235,92 грн. витрат по сплаті судового збору. Провадження у справі на суму 159,56 грн. припинено, в решті позову відмовлено.

Таким чином, загальна сума стягнення з СФГ "Тех-Агро" на користь СФГ "Перлина" за рішенням суду від 09.01.2014 року у справі №903/1186/13 складає 14733,32 грн. (в тому числі штраф, річні та витрати по сплаті судового збору).

06.03.2014 року на виконання даного рішення господарським судом Волинської області видано наказ №903/1186/13-1.

Згідно ст.202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

10.03.2014р. між СФГ "Перлина" та СФГ "Тех-Агро" було укладено угоду про припинення грошових зобов'язань (надалі угода), відповідно до якої сторони провели зарахування зустрічних однорідних вимог.

За змістом вказаної угоди були зараховані, як зустрічні однорідні вимоги, вимоги згідно рішення суду від 09.01.2014р. по справі №903/1186/13 про стягнення з СФГ "Тех-Агро" на користь СФГ "Перлина" 13 497,40 грн. (з них 12 034,80 грн. штрафу та 1 462,60 грн. річних, а також 1 235,92 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього на суму 14 733,32 грн.) та борг СФГ "Перлина" перед СФГ "Тех- Агро" згідно акту виконаних робіт №4 від 10.11.2008р. в сумі 15030,00 грн.

Відповідно до п.п. 4-6 угоди розмір грошових зобов'язань СФГ "Тех-Агро" та СФГ "Перлина", які припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог (погашаються), становить 14733,32 грн. В результаті даного зарахування зустрічних однорідних вимог борг СФГ "Тех-Агро" перед СФГ "Перлина" припиняється. В результаті даного зарахування зустрічних однорідних грошових вимог борг СФГ "Перлина" перед СФГ "Тех-Агро" становить 296,68 грн. (а.с. 12).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 29.09.2014р., за заявою СФГ "Тех-Агро" на підставі угоди від 10.03.2014 року, визнано таким, що не підлягає виконанню наказ суду № 903/1186/13-1 від 06.03.2014р..

Підставою недійсності правочину згідно з ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до приписів ст.203 ГК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

З вказаними нормами кореспондуються також положення ст.602 ЦК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема, у разі спливу позовної давності.

Саме ж поняття позовної давності закріплено в статті 256 Цивільного кодексу України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, позовна давність застосовується лише судом за заявою сторони у спорі, при цьому позовна давність спрямована на захист зобов'язаної сторони, оскільки закон передбачає, що заявлене застосування позовної давності є підставою для відмови у позові.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про недійсність оскаржуваної угоди з підстав спливу строку позовної давності вимог за актом виконаних робіт №4 від 10.11.2008 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що у такому випадку позовна давність могла бути застосована судом в разі наявності спору, предметом якого є вимога за вказаним актом (стягнення боргу за виконанні роботи згідно акту). Натомість укладаючи спірну угоди, сторони визнали наявність заборгованості за актом виконаних робіт №4 від 10.11.2008 року та згодом підтвердили зарахування зустрічних вимог, в тому числі за вказаним актом виконаних робіт, при розгляді господарським судом Волинської області заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №903/1186/13. При цьому, під час розгляду вказаної заяви ФГ "Перлина" не заперечувало проти визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з підстав укладення угоди від 10.03.2014 року про припинення грошових зобов'язань, а також не заявляло про неможливість зарахування зустрічних вимог за вказаною угодою з підстав спливу строку позовної давності за однією з вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сам факт підписання оскаржуваної угоди позивачем та відсутність при цьому будь-яких застережень про сплив строку позовної давності, свідчать про дійсність вимоги за актом виконаних робіт №4 від 10.11.2008 року, що спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Оцінюючи доводи апелянта (позивача) у справі про недійсність оскаржуваної угоди з підстав неможливості зарахування боргу, що виник з нарахування пені, штрафу, судового збору як зустрічних однорідних вимоги в порядку ст. 601 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 601 ЦК України визначає можливість припинення зобов'язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Відповідно до приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 5 статті 11 Цивільного кодексу України визначено можливість виникнення зобов'язання на підставі судового рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Волинської області від 09.01.2014р. у справі №903/1186/13 стягнуто з селянського фермерського господарства "Тех-Агро" на користь селянського (фермерського) господарства "Перлина" 13497,40 грн., з них 12034,80 грн. штрафу та 1462,60 грн. річних, а також 1235,92 грн. витрат по сплаті судового збору.

На підставі вказаного рішення у СФГ "Тех-Агро" виник обов'язок сплатити на користь СФГ "Перлина" грошові кошти на загальну суму 14733,32 грн. (в тому числі штраф, річні та витрати по сплаті судового збору). Вказана сума виражена в грошовій одиниці України та встановлена рішенням суду, яке залишено в силі судом апеляційної інстанції, а тому вказана заборгованість має безспірний характер.

Таким чином, заборгованість СФГ "Тех-Агро" перед СФГ "Перлина" визначена рішенням суду від 09.01.2014р. у справі №903/1186/13 та заборгованість СФГ "Перлина" перед СФГ "Тех-Агро", що виникла на підставі акту виконаних робіт №4 від 10.11.2008 року, мають однорідний характер, оскільки виражені в грошовій одиниці України та можуть зараховуватися в порядку ст. 601 ЦК України як зустрічні однорідні вимоги, що спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Однорідність будь-яких грошових вимог випливає із їх матеріального змісту (зобов'язання сплатити встановлену грошову суму) та не залежить від правових підстав виникнення грошових зобов'язань. Стаття 602 ЦК України, якою передбачені випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, не містить обмежень щодо такого зарахування (правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 13.09.2017 року у справі №903/828/16).

Про те, що ст.ст. 601, 602 ЦК України не містять застереження про неможливість зарахування вимоги, яка виникла із зобов'язання про забезпечення виконання інших зобов'язань (штрафу, пені), і що таке зобов'язання може бути припинено шляхом зарахування зустрічних вимог на загальних підставах, вказував також і Верховний Суд України, вирішуючи питання щодо правильного застосування цих норм законодавства (постанова від 06.05.2008 року у справі № 21-1518во07).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 08.06.2017 р. у справі №903/223/17 залишити без змін, апеляційну скаргу позивача фермерського господарства "Перлина нова" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №903/223/17 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.