ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.09.2017 Справа № 904/7762/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКАМА", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕВАДА-УКРАЇНА", м. Київ

про визнання недійснимдоговору купівлі-продажу

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АКАМА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу № 108 від 16.12.2014, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "РЕВАДА-УКРАЇНА".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент підписання договору купівлі-продажу № 108 від 16.12.2014 сторонами не було узгоджено всіх істотних умов, а саме не узгоджувався конкретний перелік товару і його ціна.

Крім того, позивач в позовній заяві наголошував, що директор позивача не підписував оскаржений договір, а на примірниках міститься підпис невідомої позивачу особи. Позивач зазначив, що даний факт повинен бути підтверджений відповідним висновком почеркознавчої експертизи, клопотання про проведення якої позивачем буде заявлено після порушення провадження у справі.

Однак, під час розгляду справи відповідного клопотання позивачем заявлено не було.

Позивач в судове засідання не зявився, витребуваних судом документів не надав.

Відповідач повторно в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд справи в господарському суді був повідомлений належним чином на підставі наступного.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011).

Так, ухвалу про порушення провадження у справі № 904/7762/17 від 08.08.2017 відповідач отримав 15.08.2017, про що свідчить поштове повідомлення № 896 (а.с. 43).

Відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач знав про наявність в господарському суді справи, він не був позбавлений можливості після отримання ухвали про порушення провадження у справі зясувати як в телефонному режимі, так і на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень про стан розгляду справи та надати свої заперечення на позов та докази в їх обґрунтування.

Також в ухвалі про порушення провадження у справі від 08.08.2017, яка була отримана відповідачем зазначено, що інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/.

Всупереч цьому, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами та не надав відзиву на позов.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представників сторін, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

22.08.2017 у судовому засіданні розгляд справи відкладався на 25.09.2017.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 25.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕВАДА-УКРАЇНА" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКАМА" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу №108, відповідно до умов якого (п.1.1.) продавець зобов'язується продати і передати у власність покупцю хімічну сировину, призначену для використання у виробництві косметики або побутової хімії (товар), покупець зобовязується прийняти та оплатити товар у порядку і на умовах, передбачених даним договором.

Товар повинен відповідати за якістю сертифікатам якості виробника. Товар постачається у кількості та асортименті вкачаних в рахунках-фактурах, які виставляються продавцем на підставі усних або письмових заявок покупця (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Згідно п. 10.3 договору договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами в день, зазначений на початку, і діє до 31.12.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором. Сторони можуть за допомогою додаткової угоди продовжити термін дії договору на певний строк.

Умови продажу товару викладені у розділі 3 договору.

Умови поставки: FСА Київ. Доставка товару здійснюється покупцем зі складу продавця за власний рахунок. Покупець зобов'язується одержати товар на складі продавця в 5-ти денний термін з моменту повідомлення продавцем покупця про надходження товару на склад. Покупець погоджує з продавцем дату одержання товару за один робочий день до дня одержання товару. За погодженням сторін (стосовно умов доставки) доставку може здійснювати продавець. В цьому випадку вартість транспортування включається в ціну товару.

Розділом 4 договору сторонами врегульовано порядок здавання-приймання товару.

Так, здавання-приймання товару за кількістю і якістю здійснюється в разі необхідності у присутності уповноважених представників сторін.

Товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем за кількістю і якістю згідно з підписаними сторонами видатковими накладними. У випадку виявлення невідповідності якості товару умовам договору після його прийняття, покупець направляє продавцю претензію протягом двох тижнів. Продавець зобов'язаний відповісти на претензію протягом місяця з моменту отримання претензії. Сторони домовились, що в разі, якщо покупець не пред'явить продавцю претензію, щодо невідповідності якості товару умовам договору протягом двох тижнів, від дати прийняття товару по видатковим накладним, то такий товар вважається прийнятим покупцем за якістю і не підлягає поверненню продавцю (п. 4.2. договору).

Продавець зобов'язаний надавати на кожну партію товару такі документи: копія сертифіката якості або аналізу; копія сертифіката відповідності, якщо він необхідний при проведенні митного оформлення при імпорті; копія висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи; податкову накладну; рахунок-фактуру; видаткову накладну.

Згідно п. 5.1. договору, ціна товару визначається на кожне відвантаження окремо у рахунках-фактурах продавця.

Загальна вартість цього договору становить сумарну вартість відвантаженого товару продавцем за видатковими накладними покупцю підчас строку дії цього договору (п. 5.2. договору).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що покупець оплачує товар впродовж 30 календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до п. 5.5. договору, право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент підписання представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Позивач вважає, що вказаний договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку з наступних підстав.

Посилаючись на приписи ч.1 ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України, позивач вважає, що спірний Договір укладений з порушенням вищевказаних норм.

Позивач стверджує, що на момент підписання договору купівлі-продажу № 108 від 16.12.2014 сторонами не було узгоджено всіх істотних умов, а саме не узгоджувався конкретний перелік товару і його ціна.

Крім того, позивач в позовній заяві наголошував, що директор позивача не підписував оскаржений договір, а на примірниках міститься підпис невідомої позивачу особи. Позивач зазначив, що даний факт повинен бути підтверджений відповідним висновком почеркознавчої експертизи, клопотання про проведення якої позивачем буде заявлено після порушення провадження у справі.

Однак, під час розгляду справи відповідного клопотання позивачем заявлено не було.

Розглянувши матеріали справи за наявними в ній документами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Підставою для визнання спірного договору недійсним позивач зазначає те, що на момент підписання договору купівлі-продажу № 108 від 16.12.2014 сторонами не було узгоджено всіх істотних умов, а саме не узгоджувався конкретний перелік товару і його ціна.

За приписами ст.215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є встановленою законом підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до п. 5.5. договору, право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент підписання представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Як встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017 по справі № 904/5320/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ревада-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акама" про стягнення 260 663,59 грн., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.09.2017, на виконання умов договору купівлі-продажу №108 від 16 грудня 2014 року позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 622 633,20 грн., що підтверджується видатковими накладними № Р-00000253 від 22.05.2015 на суму 311 650,80 грн.; № Р-00000317 від 23.06.2015 на суму 310 982,40 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акама" частково розрахувалося за поставлений позивачем товар, залишок несплаченої суми склав 170 719,30 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Суд вважає, що виконання договору на підставі видаткових накладних свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо кількості, ціни товару та асортименту партії обумовленого договором товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Тобто, сторонами були виконані всі передбачені законодавством істотні умови договору поставки № 108 від 16.12.2014.

Слід також зазначити, що в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.09.2017 по справі № 904/5320/17 зазначено, що в апеляційній скарзі скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "АКАМА", зазначив, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017 по справі № 904/5320/17 є законним та обґрунтованим за виключенням стягнення з відповідача 32 374,27 грн. втрат від інфляції, які позивачем та господарським судом першої інстанції були нараховані неправильно а.с. 44-52).

Отже, позивачем при розгляді справи № 904/5320/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ревада-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акама" про стягнення 260 663,59 грн. не оспорювалась дійсність договору купівлі-продажу № 108 від 16.12.2014, визнано наявність поставок товару за цим договором а також наявність заборгованості за ним, оспорювалась лише правильність нарахування втрат від інфляції в апеляційній інстанції.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Згідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В супереч вимогам законодавства позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження порушення вимог законодавства при укладенні спірного договору.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 27.09.2017

Суддя ОСОБА_1