РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017Справа №910/18319/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія

«Альфа-Гарант»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_1

про стягнення 51.757,74 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Некряч А.В., довіреність № 1011 від 30.12.2016

від відповідача Сергутін В.А., довіреність № 02/661-68 від 03.01.2017

від третьої особи ОСОБА_1, договір від 28.12.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 49.500,00 грн. виплаченого страхового відшкодування, 1.476,59 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 781,15 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 833001/460/0000054 від 24.03.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування автомобіля марки Lexus RX 350, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Mitsubishi Lanser, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/3033928), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2016 порушено провадження у справі № 910/18319/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, праву призначено до розгляду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки матеріали справи не містять доказів вини водія транспортного засобу Mitsubishi Lanser, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 у скоєнні ДТП та відповідно настання цивільно-правової відповідальності останнього, адже відносно даної особи справа про скоєння адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП була закрита на підставі п. 7 ст. 247 вказаного Кодексу (постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016).

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/18319/16 від 20.12.2016 в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва № 910/18319/16 від 20.12.2016 позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/18619/16 від 16.05.2017 рішення Господарського суду міста Києва № 910/18319/16 від 20.12.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 та рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 у справі № 910/18319/16 позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/18319/16 від 14.08.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 910/18319/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/18319/16 отримані Господарським судом міста Києва 18.08.2017.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 18.08.2017 за № 05-23/2461 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.08.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18319/16 від 19.08.2017 справу призначено до розгляду на 21.09.2017.

Позивач в судовому засіданні 21.09.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 21.09.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував.

Третя особа в судовому засіданні 21.09.2017 проти задоволення позовних вимог заперечувала.

В судовому засіданні 21.09.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.03.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик, позивач) та ОСОБА_5 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 833001/460/0000054, предметом якого є страхування транспортного засобу Lexus RX 350, державний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2015 по вул. Саксаганського (Комінтерну) у м. Київ відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Lexus RX 350, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу Mitsubishi Lanser, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, що підтверджується довідкою № 82214929 про дорожньо-транспортну пригоду, протоколом про адміністративне правопорушення серія АП2 № 336890 від 05.11.2015 та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016 у справі № 761/14355/16-п.

З вказаних документів вбачається, що 05.11.2015 о 13:20 год. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Mitsubishi Lanser, державний номер НОМЕР_2 на перехресті вул. Саксаганського та с. Петлюри проїхав на забороняючий сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем марки Lexus RX 350, державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого було пошкоджено обидва автомобілі, чим порушено п. 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016 провадження у справі № 761/14355/16-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за закінченням на моменту розгляду справи строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до рахунку № Сч-Ш-2274 від 06.11.2015, який виставлено ФОП ОСОБА_6, до якого звернувся страхувальник, визначено, що внаслідок вказаної вище ДТП власнику автомобіля завдано шкоду в розмірі 149.435,67 грн.

Згідно звіту № 51428 від 15.11.2015 складеного оцінювачем ОСОБА_7 матеріальний збиток завданий власникові Lexus RX 350, державний номер НОМЕР_1, в результаті пошкодження при ДТП з урахуванням фізичного зносу складає 177.410,68 грн.

На підставі договору страхування позивачем було складено страховий акт № 00180036 від 10.12.2015 згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 149.435,67 грн.

Кошти в розмірі 149.435,67 грн. були перераховані позивачем ФОП ОСОБА_6 згідно платіжного доручення № 042390 від 10.12.2015.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 149.435,67 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність транспортного засобу марки Mitsubishi Lanser, державний номер НОМЕР_2, застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3033928.

Відповідно до умов договору (полісу) № АЕ/3033928 страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки Mitsubishi Lanser, державний номер НОМЕР_2.

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 50.000,00 грн. та розмір франшизи - 500,00 грн.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право регресу до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi Lanser, державний номер НОМЕР_2, застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3033928, то відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу покладається на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки Mitsubishi Lanser, державний номер НОМЕР_2 підтверджується довідкою № 82214929 про дорожньо-транспортну пригоду, протоколом про адміністративне правопорушення серія АП2 № 336890 від 05.11.2015 та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016 у справі № 761/14355/16-п.

Відсутність в матеріалах справи доказів притягнення судом учасника дорожньо-транспортної пригоди до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1, не може бути підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки, умовами полісу № АЕ/3033928 встановлений ліміт відповідальності в розмірі 50.000,00 грн. та встановлений розмір франшизи - 500,00 грн. тому страхове відшкодування позивачем визначено в сумі 49.500,00 грн.

В матеріалах справи наявна заява № 8173 від 16.12.2015 на виплату страхового відшкодування, в якій позивач просив перерахувати на його рахунок відшкодування в сумі 49.500,00 грн.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідач отримавши вимогу позивача 21.12.2015 не виплатив суму страхового відшкодування.

Розглядаючи спір по суті, суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу Lexus RX 350, державний номер НОМЕР_1 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню повністю в розмірі 49.500,00 грн.

В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання по виплаті страхового відшкодування позивач просить на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача 1.476,59 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 781,15 грн. - 3% річних (нараховані у період з 21.03.2016 по 28.09.2016).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Оскільки, у відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже між сторонами у справі існує грошове зобов'язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту. При цьому. грошове зобов'язання у деліктних правовідносинах не є окремим видом зобов'язання, а є способом виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явленням вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити страхове відшкодування та відповідач виплату коштів не перерахував, а отже мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.476,59 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 781,15 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бул. Л.Українки, 26, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, ) суму страхового відшкодування в розмірі 49.500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп., 1.476 (одна тисяча чотириста сімдесят шість) грн. 59 коп. збитків від зміни індексу інфляції та 781 (сімсот вісімдесят одна) грн. 15 коп. - 3% річних 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 22.09.2017

Суддя В.В.Сівакова