ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Справа № 907/529/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) №14/4-433 від 19.06.2017р. (вх. № 01-05/3111/17 від 03.07.2017р.)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2017 р.

у справі № 907/529/16 (головуючий суддя Йосипчук О.С., судді Ремецькі О.Ф., Бобрик Г.Й.)

за первісним позовом: ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) Закарпатгаз Збут, м. Ужгород

про стягнення 5723055,44 грн.

та за зустрічним позовом: ТОВ Закарпатгаз Збут, м. Ужгород

до відповідача: ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

третя особа на стороні відповідача за зустрічним позовом без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) Укртрансгаз, м. Київ

про стягнення 951476,92 грн,

за участю представників:

від позивача (за первісним позовом): ОСОБА_2 представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_3, ОСОБА_4 представники (довіреності у матеріалах справи);

від третьої особи: ОСОБА_5 представник (довіреність у матеріалах справи).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось.

За клопотанням відповідача по первісному позову б/н і дати (вх. №01-04/5760/17 від 23.08.2017р.) здійснювалася технічна фіксація судового процесу.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.07.2017р.

Проте 20.07.2017р. судове засідання у справі № 907/529/16 не відбулося, у звязку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Зварич О.В. з 19.07.2017р. по 04.08.2017р. включно, про що було повідомлено учасників судового процесу під розписку.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2017р. апеляційну скаргу призначено до розгляду на 23.08.2017 року.

У судовому засіданні 23.08.2017р. оголошено перерву до 21.09.2017р.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2017 р. у справі №907/529/16 (головуючий суддя Йосипчук О.С., судді: Ремецькі О.Ф., Бобрик Г.Й.) , з урахуванням описок, виправлених ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15.06.2017 р., первісний позов ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ТОВ Закарпатгаз Збут задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Закарпатгаз Збут суму 62717,35 грн., з яких сума 9472,91 грн. пеня, сума 53244,56 грн. 3 відсотки річних, а також суму 940,76 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено. Зустрічний позов ТОВ Закарпатгаз Збут до ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України суму 951476,92 грн. неустойки, з якої сума 9865,79 грн. пеня, сума 941611,13 грн. штраф, а також 14272,15 грн. витрат по сплаті судового збору.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд керувався вимогами ст.ст. 6, 11, 509, 526, ч.ч. 1, 3 ст. 549, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 617, 625, 627, 628, 638, ч.ч. 1, 3 ст. 653, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.ст. 173, 174, 193, 231 Господарського кодексу України (надалі ГК України), Порядком розрахунків за поставлений природний газ споживачам при наданні пільг та субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. та прийшов до висновку, що відповідач по первісному позову переданий йому газ оплатив у повному обсязі, однак допустив прострочення установлених строків оплати, що є порушенням умов договору щодо порядку оплати вартості поставленого газу, із урахуванням змін у процедурі проведення розрахунків, установлених спільними протокольними рішеннями.

Також місцевим господарським судом констатовано, що за період дії договору купівлі-продажу природного газу, відповідачем за зустрічним позовом було надано у розпорядження позивачу за зустрічним позовом 169705 тис.куб.м. природного газу замість обумовлених договором 184800 тис.куб.м., що на 15095 тис.куб.м. менше. Діючи таким чином, ПАТ НАК Нафтогаз України, будучи субєктом господарювання, який утворено на виконання Указу Президента України від 25.02.1998р. №151 і який належить до державного сектору економіки, порушив договорне зобовязання, обумовлене п.2.1. договору, в частині поставки обсягу природного газу, а тому зустрічний позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України оскаржило таке в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні первісних вимог та в частині задоволених зустрічних вимог з підстав, зазначених у доповненні до апеляційної скарги б/н від 22.08.2017р. (вх. №01-04/5759/17 від 23.08.2017р.), оскільки на момент подання апеляційної скарги він ще не отримав повного тексту судового рішення, звузивши підстави оскарження судового акту.

Зокрема, апелянт стверджує, що судом першої інстанції неправильно витлумачено п. 7.2 Договору №15-717-Н від 30 червня 2015 року, оскільки сторони не змінювали передбаченого чинним законодавством та п. 6.1 Договору порядку нарахування пені, та законодавство не дозволяє сторонам змінювати початок перебігу строку нарахування штрафних санкцій. Зазначає також, що спірні протокольні рішення не змінюють умови спірного договору купівлі-продажу, а лише встановлюють джерело коштів, за рахунок яких буде погашена заборгованість за природній газ. Щодо зустрічних позовних вимог, то апелянт наполягає на повному виконанні своїх договірних зобов язань, про що свідчать наявні у справі підписані та скріплені печатками обох сторін акти приймання-передачі газу за липень-грудень 2015 року, наполягаючи на тому, що загальний фактичний обсяг приймання-передачі природного газу за договором визначається саме газопостачальним підприємством та газорозподільним підприємством на підставі показів вузлів обліку, а за їх відсутності за затвердженими нормами.

Апелянт просить суд скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2017 р. у справі №907/529/16, прийняти нове рішення, яким задоволити первісні позовні вимоги ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Закарпатгаз Збут заперечує доводи скаржника, просить відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, погодившись, зокрема, із тлумаченням місцевим господарським судом п.7.2 договору, стверджуючи про відсутність прострочення сплати боргу за повний календарний місяць, що виключає відповідальність у вигляді сплати інфляційних нарахувань, що наявність договірних відносин із третьою особою у даній справі свідчить про спроможність його спожити запланований договором з первісним позивачем обсяг газу в кількості 184 куб. м.

Третя особа не надала відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення. При цьому Львівський апеляційний господарський суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та ТОВ Закарпатгаз Збут (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №15-717-Н від 30 червня 2015 року (надалі - Договір) (а.с. 15-24, т.1).

Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (п.1.2 Договору).

Згідно п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві у період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 184 900,000 тис.куб.м., з саме: липень 10500,000 тис.куб.м., серпень 11 000,000 тис.куб.м., вересень 11 000,000 тис.куб.м., жовтень 25 500,000 тис.куб.м., листопад 50900,000 тис.куб.м., грудень 76000,000 тис.куб.м.

Обсяги газу, що планується передати за Договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу (п. 2.1.1. Договору).

Згідно п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. Договору).

Згідно п. 3.5 корегування планових обсягів газу оформлюється покупцем у вигляді заявки (п. 3.5 Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

До Договору №15-717-Н від 30 червня 2015 року сторонами було укладено додаткові угоди №1 від 10.10.2015р. та № 2 від 04.11.2015р. у яких сторони змінювали ціну та банківські реквізити продавця (а.с. 21-24).

Відповідно до п.7.2. Договору, у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу (розділ XI Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Як встановлено судом під час розгляду справи, зміни у п.7.2. Договору сторонами не вносилось.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природній газ, по актах приймання - передачі природного газу від 31.07.2015р. спожитий у липні 2015р. обсягом 7 304,982 тис.куб.м. вартістю 44 245 258,40 грн, від 31.08.2015р. спожитий у серпні 2015р. обсягом 7 067,619 тис.куб.м. вартістю 42 807 888,70 грн, від 30.09.2015р. спожитий у вересні 2015р. обсягом 7 675,222 тис.куб.м. вартістю 46 484 115,78 грн, від 31.10.2015р. спожитий у жовтні 2015р. обсягом 19 858,475 тис.куб.м. вартістю 56 553 207,84 грн, від 30.11.2015р. спожитий в період 04 по 30 листопада 2015р. обсягом 33 019,096 тис.куб.м. вартістю 92 957 458,70 грн, від 30.11.2015р. спожитий в період 01 по 03 листопада 2015р. обсягом 3 668,786 тис.куб.м. вартістю 10 328 595,20 грн, від 31.12.2015р. спожитий у грудні 2015р. обсягом 52 154,006 тис.куб.м. вартістю 149 184 974,29 грн (а.с. 25-31, т.1), на загальну суму 442 561 498,91грн. у кількості 130748,186 тис.куб.м.

Як вбачається з виписки ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України по операціях з ТОВ Закарпатгаз Збут відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 442 561 498,91грн. Як зазначає позивач у позовній заяві, заборгованість відповідача за спожитий природний газ відсутня.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що частину вартості газу, одержаного за договором, підприємство оплатило з коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. на загальну суму у розмірі 214 509 524,50 грн., що підтверджується наступними рішеннями (а.с. 146-162, т.1):

Спільне протокольне рішення № 1601 від 17.07.2015 року на суму 5 077 888,36 грн. (не береться до уваги оскільки не стосується Договору №15-717-Н від 30 червня 2015 року).

Спільне протокольне рішення № 2004 від 21.09.2015 року на суму 8 729 386,95 грн.

Спільне протокольне рішення № 2176 від 20.10.2015 року на суму 6 503 506,29 грн.

Спільне протокольне рішення № 2445 від 19.11.2015 року на суму 38 394 919,99 грн.

Спільне протокольне рішення № 2902 від 17.12.2015 року на суму 74 685 302,65 грн.

Спільне протокольне рішення № 2901 від 17.12.2015 року на суму 5 209 613,94 грн.

На виконання вищевказаних спільних протокольних рішень перераховано кошти у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача (за первісним позовом) про стягнення з відповідача (за первісним позовом) пені у сумі 4669056,31 грн., інфляційних процесів за весь час прострочення сплати заборгованості власними коштами (поза межами спільних протокольних рішень), що складає 742162,78 грн., та 3% річних у розмірі 311636,35 грн. Таким чином, сума позовних вимог за первісним позовом становить 5723055,44 грн.

ТОВ Закарпатгаз Збут у зустрічному позові (з врахуванням зменшення зустрічних позовних вимог) просить стягнути з ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 951476,92 грн. неустойки, з якої 9865,79 грн. пеня, 941611,13 грн. штраф за недопоставку природного газу у 2015році по Договору №15-717-Н від 30 червня 2015 року.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних умов щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Виконання умов Договору щодо передання позивачем і прийняття відповідачем природного газу за період з липня 2015 року по грудень 2015 року на загальну суму 442 561 498,91грн. підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу. Тобто, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару, правове регулювання якого визначено главою 54 ЦК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, п. 6.1 Договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 ЦК України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю. Виходячи з умов договору та норм чинного законодавства настання обов'язку покупця (відповідача) оплатити товар (газ) не ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем одного примірника акта приймання-передачі газу.

У відповідності до вимог ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Платіжні операції по оплаті природного газу власними коштами проводились відповідачем (за первісним позовом) з порушенням строку їх здійснення, у зв'язку із чим, на підставі норм чинного законодавства та відповідно до умов договору позивачем (за первісним позовом) нараховано відповідачу (за первісним позовом) пеню в розмірі пені у сумі 4669056,31 грн., 742162,78 грн. інфляційних та 3% річних у розмірі 311636,35 грн. Таким чином, сума позовних вимог за первісним позовом становить 5723055,44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Згідно ст.12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ №20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Між Головним управлінням державної казначейської служби України у Закарпатській області, Департаментом фінансів Закарпатської облдержадміністрації, ПАТ "Закарпатгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, а саме: спільне протокольне рішення № 2004 від 21.09.2015 року на суму 8 729 386,95 грн.; спільне протокольне рішення № 2176 від 20.10.2015 року на суму 6 503 506,29 грн.; спільне протокольне рішення № 2445 від 19.11.2015 року на суму 38 394 919,99 грн.; спільне протокольне рішення № 2902 від 17.12.2015 року на суму 74 685 302,65 грн. спільне протокольне рішення № 2901 від 17.12.2015 року на суму 5 209 613,94 грн.

Предметом зазначених рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Порядку розрахунків за поставлений природний газ споживачам при наданні пільг та субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р.

Шляхом укладання та підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №15-717-Н від 30 червня 2015 року, а тому відсутні правові підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, строк оплати якої змінений в результаті підписання спільних протокольних рішень. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України наведеним, зокрема, у постановах від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, які згідно зі ст.111-28 ГПК України мають враховуватись судами загальної юрисдикції.

Відповідно до п.7.2. Договору, у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу (розділ XI Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Як встановлено судом під час розгляду справи, зміни у п. п.7.2. Договору сторонами не вносилось.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у п. 7.2. Договору не визначили суму боргу на яку нараховується пеня, а судом застосовується п. 6 ст. 232 ГК України згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Тобто, пеня не може нараховуватись з 20.01.16 р., оскільки діє п.6.1 Договору, вона повинна нараховуватись з 20-числа кожного місяця прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до розрахунку позовних вимог розмір пені становить 4669056,31 грн.

Однак пеня, інфляційні втрати та 3 % річних можуть бути нараховані на суми заборгованості, що не охоплюється договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями.

Під час розгляду апеляційної скарги з додатковими поясненнями подано новий розрахунок, з врахуванням сум згідно спільних протокольних рішень згідно якого (а.с. 84-87, т.5) розмір пені за період з 20.08.2015р. по 21.01.2016р. становить 2 251 556,97 грн.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку, апеляційний господарський суд приходить до висновку про стягнення 2 251 556,97 грн. пені.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до розрахунку позовних вимог розмір 3% річних становить 311636,35 грн.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку, з урахуванням його уточнення поданого з додатковими поясненнями від 31.08.2017р. апеляційний господарський суд суд приходить до висновку про стягнення 3% річних у розмірі 148 899,94 грн.

ТОВ Закарпатгаз Збут у зустрічному позові (з врахуванням зменшення зустрічних позовних вимог) просив стягнути з ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 951476,92 грн. неустойки, з якої 9865,79 грн. пеня, 941611,13 грн. штраф за недопоставку природного газу у 2015році по Договору №15-717-Н від 30 червня 2015 року.

Дані позовні вимоги судом першої інстанції задоволено в повному обсязі, однак суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись враховуючи наступне.

Так, згідно п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві у період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 184 900,000 тис.куб.м., з саме липень 10500,000 тис.куб.м., серпень 11 000,000 тис.куб.м., вересень 11 000,000 тис.куб.м., жовтень 25 500,000 тис.куб.м., листопад 50900,000 тис.куб.м., грудень 76000,000 тис.куб.м.

Крім того, п. 2.1.1. Договору передбачено, що обсяги газу, що планується передати за Договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу.

Згідно по актів приймання - передачі природного газу за липень-грудень 2015р. відповідачем отримано газ у кількості 130748,186 тис.куб.м., що є менше обсягів, передбачених договором.

Згідно п. 4.1 Договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця або за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Отже, загальний обсяг газу визначається газопостачальним підприємством, а саме ТОВ Закарпатгаз Збут на підставі показів комерційних вузлів обліку газу та норм споживання природного газу населенням, та не може бути довільно встановленими. Також, такий обсяг не може перевищувати фактично використаного населенням, а також не може використовуватись на інші потреби, окрім як передбачених договором.

Суд вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що взяті на себе зобовязання відповідач за зустрічним позовом не виконав належним чином, довівши до позивача обсяг розподіленого для нього газу у обсягах, що менші за розрахунковий. Таким чином, висновок суду про задоволення зустрічних позовних вимог є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (ч.ч. 1,2 ст. 104 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, та часткове скасування рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2017 р. у справі №907/529/16 та прийняття нового рішення: часткове задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. Таким чином, слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 251 556,97 грн. пені та 148 899,94 грн. 3% річних, в задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити, а в решті рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду, або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України, судом здійснюється розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, а тому з Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 153 855,78 грн. судового збору. Сплачену суму судового збору за зустрічним позовом слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2017 р. у цій справі скасувати частково, прийняти нове рішення. Первісний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз збут (88015 м.Ужгород, вул.Погорєлова, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001 м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 2 251 556,97 грн. пені та 148 899,94 грн. 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.

3. В решті рішення залишити без змін.

4. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут (88015 м.Ужгород, вул.Погорєлова, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001 м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 153 855,78 грн. судового збору.

6. Місцевому господарському суду видати наказ.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови підписано 26.09.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.