КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Справа№ 910/8131/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Полєжаєва І.В., від відповідача - Васійчук Л.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017

у справі №910/8131/17 (суддя Спичак О.М.)

за позовом приватного підприємства «Альянспромбуд»

до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 152214,31 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 ПП «Альянспромбуд» (далі - позивач) подало до Господарського суду міста Києва позов до ПАТ «Укртрансгаз» (далі - відповідач) про стягнення 152214,31 грн., а саме 136203,50 грн. інфляційних втрат та 15010,81 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на наявність у відповідача обов'язку сплатити на його користь 136203,50 грн. інфляційних втрат та 15010,81 грн. 3% річних за період з 19.05.2014 по 25.08.2016 у зв'язку з простроченням відповідачем сплати 220210,13 грн. боргу на підставі договору №DYK-057 від 23.06.2011, присудженого до стягнення згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 у справі №910/4151/16.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ПП «Альянспромбуд» 136203,50 грн. інфляційних втрат, 15010,81 грн. 3% річних та 2268,21 грн. судового збору.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції відхилив заяву відповідача про застосування до позивних вимог наслідків спливу строку позовної давності.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ «Укртрансгаз» подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8131/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності у даній справі. Також, на переконання відповідача, суд першої інстанції порушив норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, оскільки послався в цьому рішенні на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 26.04.2017 у справі №918/329/16, яка суперечить висновкам Верховного Суду України, викладеним в листі від 14.07.2014, та постановам пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 та від 17.12.2014 №14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №910/8131/17 апеляційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8131/17 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 05.09.2017.

05.09.2017 розгляд справи №910/8131/17 не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючої судді Агрикова О.В. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 розгляд справи №910/8131/17 призначено на 29.08.2017.

На підставі розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 №09-53/3887/17 та згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.09.2017 склад колегії суддів у справі №910/8131/17 змінено на наступний: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 справу №910/8131/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Смірнова Л.Г.

В судовому засіданні 29.08.2017 представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні 28.09.2017 заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги , просила спірне судове рішення залишити в силі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23.06.2011 між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (замовник) та ПП «Альянспромбуд» (підрядник) було укладено договір №DYK-057 (далі - договір), згідно з п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору ремонт виробничих будівель та споруд Солохівського проммайданчика Диканського ЛВУМГ в повному обсязі відповідно до вимог чинних нормативних документів та технічної документації, а замовник зобов'язується прийняти ці роботи та оплатити їх.

Позивачем роботи згідно договору виконано на суму 220210,13 грн.

16.04.2013 між ПАТ «Укртрансгаз» в особі Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (боржник) та ПП «Альянспромбуд» (кредитор) було укладено договір №DYK-17-2013 про реструктуризацію заборгованості, умовами якого встановлено умови погашення заборгованості, що виникла на підставі договору.

Так, згідно з п. 1.2. договору про реструктуризацію кредитор надає боржнику відстрочку та розстрочку у погашенні заборгованості за договором, яка станом на 10.04.2013 становить 220210,13 грн., а боржник погашає заборгованість згідно графіку погашення заборгованості, визначеного в п. 2.1. цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору про реструктуризацію заборгованість в сумі 220210,13 грн. здійснюється наступним чином: протягом жовтня 2013 в сумі 74000,00 грн., протягом листопада 2013 в сумі 73000,00 грн., протягом грудня 2013 в сумі 73210,13 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 у справі №910/4151/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 та постановою Вищого господарського суду міста Києва від 06.09.2016, позов ПП «Альянспромбуд» до ПАТ «Укртрансгаз» про стягнення 220210,13 грн. задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ПП «Альянспромбуд» 220210,13 грн. боргу.

Рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/4151/16 було виконане відповідачем лише 26.08.2016, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (а.с. 18).

На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 15010,81 грн. інфляційних втрат та 136203,50 грн. 3% річних за період прострочення відповідачем сплати боргу з 19.05.2014 по 25.08.2016.

Колегією суддів встановлено, що зобов'язання відповідача зі сплати 220210,13 грн. боргу, з урахуванням договору про реструктуризацію заборгованості №DYK-17-2013 від 16.04.2013, настав: в сумі 74000,00 грн. - 01.11.2013, в сумі 73000,00 грн. - 01.12.2013, в сумі 73210,13 грн. - 01.01.2014.

Фактично зобов'язання зі сплати 220210,13 грн. було виконано 26.08.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/5151/16.

07.06.2017, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач подав суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності у даній справі.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що під час розгляду справи №910/4151/16 було встановлено, що, з урахуванням укладеного між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості №DYK-17-2013 від 16.04.2013, строк позовної давності за вимогою про стягнення боргу в сумі 74000,00 грн. починає обчислюватись з 01.11.2013 та закінчується 01.11.2016, за вимогою про стягнення боргу в сумі 73000,00 грн. - з 01.12.2013 по 01.12.2016, за вимогою про стягнення боргу в сумі 73210,13 грн. - з 01.01.2014 по 01.01.2017, а тому і перебіг позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат розпочався з 01.11.2013, з 01.12.2013, з 01.01.2014 і відповідно закінчився 01.11.2016, 01.12.2016, 01.01.2017.

Однак, колегія суддів вказані доводи відповідача відхиляє з огляду на наступне.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Отже, саме 26.08.2016 є датою припинення грошового зобов'язання між сторонами договору, про що судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок.

Відтак, заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності у даній справі задоволенню не підлягає.

Позивач просить суд стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення з 19.05.2014 по 25.08.2016.

Позивач звернувся з позовом до суду у даній справі 17.05.2017 (згідно відтиску календарного штемпеля поштового відділення) та просив стягнути з відповідача 136203,50 грн. інфляційних втрат та 15010,81 грн. 3% річних за період з 19.05.2014 (гранична дата, визначена позивачем в межах трирічного строку позовної давності) по 25.08.2016 (26.08.2016 - дата припинення зобов'язання).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання перед позивачем, а також положення наведених норм законодавства України, колегія суддів дійшла до висновку про правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача 136203,50 грн. інфляційних втрат та 15010,81 грн. 3% річних за період з 19.05.2014 по 25.08.2016. При цьому, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, здійснені позивачем та прийняті місцевим господарським судом, та встановлено їх арифметичну правильність.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, оскільки послався в цьому рішенні на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 26.04.2017 у справі №918/329/16, колегія суддів відхиляє, оскільки в силу вимог п. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При цьому, відповідачем не подано суду доказів про те, що правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 26.04.2017 у справі №918/329/16, якимось чином суперечить висновкам Верховного Суду України, викладеним в листі від 14.07.2014, та постановам пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 та від 17.12.2014 №14.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається. Решта доводів скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду Київської області від 06.05.2010 у справі №7/037-10.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8131/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8131/17 залишити без змін.

3. Справу №910/8131/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Л.Г. Смірнова

А.О. Мальченко