РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа №910/12961/17
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Нікмотсервіс Ніколаєв"
до1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області 2. Міністерства інфраструктури України
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів
Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2
Державне підприємство "Адміністрація морських портів України"
прозобов'язання вчинити дії
Представники сторін:
від позивача:Гурова А.А. - представник за довіреністю
від відповідача-1:Васильківська В.Є. - представник за довіреністю
від відповідача-2:Ігнатенко Т.Б. - представник за довіреністю
від третьої особи-1:Коробченко А.І. - представник за довіреністю
від третьої особи-2:Ревенко О.В. - представник за довіреністю

Обставини справи:

03.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмотсервіс Ніколаєв" з позовом вимогами до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України про внесення змін до договору та про визнання права користування нерухомим майном.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наявністю підстав для внесення змін до договору в частині строку його дії з метою приведення договору у відповідність із частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 порушено провадження у справі № 910/12961/17 та призначено її до розгляду на 28.08.2017.

03.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про забезпечення позову задоволено.

15.08.2017 до Господарського суду міста Києва від Міністерства інфраструктури України надійшла апеляційна скарга 14.08.2017 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 про забезпечення позову.

Супровідним листом № 01-10/4623/17 від 21.08.2017 матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 про забезпечення позову направленні до Київського апеляційного господарського суду.

21.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшли заява про направлення справи за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області та відзив.

21.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшло клопотання про залучення до участі у справі Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2.

28.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про припинення провадження у справі.

28.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

28.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 розгляд справи відкладено на 14.09.2017.

08.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог узвали суду.

11.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надійшла заява про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

11.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказів до справи.

11.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

13.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на клопотання про припинення провадження, на клопотання про залучення третьої особи.

14.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову.

В судове засідання 14.09.2017 з'явились представники сторін, третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Представник Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" підтримав подану через відділ діловодства заяву про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В обґрунтування зазначеної заяви заявник посилається на те, що майно, що є предметом спірного договору оренди перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", знаходиться в тилу причалу № 8, який будується Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та планується використовувати при реалізації проекту Плану розвитку морського порту Миколаїв на коротко- (до 2018 року), середньо- (до 2023 року) та довгострокову (до 2038 року) перспективу, затвердженого Головою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 16.05.2016 та погодженого Міністерством інфраструктури України

Згідно з частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Суд, розглянувши клопотання відповідача-2 про залучення до участі у справі Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, прийшов до висновку, що рішення з господарського спору у даній справі може вплинути на права та обов'язки Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" щодо виконання Плану розвитку морського порту Миколаїв перед Міністерством інфраструктури України, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про задоволення зазначених клопотань та про залучення до участі у справі Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2.

У судовому засідання 14.09.2017 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 заявлено відвід судді, мотивований наявністю сумнівів в об'єктивності та неупередженості судді, а також порушенням порядку визначення судді для розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2017, винесеною в нарадчій кімнаті, Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді.

Також, представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 у судовому засіданні 14.09.2017 подано заяву про визнання недійним в порядку пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України пов'язаного з предметом спору договору, який суперечить законодавству.

Суд, розглянувши вказану заяву, прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки норми пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України регулюють право суду, а не обов'язок, вирішуючи господарський спір та встановивши, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, лише за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині. Таким чином, нормами статті 83 Господарського процесуального кодексу України не передбачено права чи обов'язку суду визнавати недійним, пов'язаний з предметом спору, договір за клопотання учасників судового процесу.

Представник третьої особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів підтримав подане через відділ діловодства суду клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору. Суд, розглянувши зазначене клопотання прийшов до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки між сторонами існує спір про чинність договору, тоді як господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 підтримав подану через відділ діловодства заяву про скасування заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначає, що застосовані заходи забезпечення позову перешкоджають належному виконанню рішення по справі № 910/7003/16. Суд, розглянувши вказану заяву, прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки заявником не надано належних на допустимих доказів того, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 перешкоджають належному виконанню рішення по справі № 910/7003/16.

Представник позивача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представники відповідачів та третіх осіб заперечують проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзивах на позовну заяву та просять суд відмовити позивачу в задоволені позову.

У судовому засіданні 14.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікмотсервіс Ніколаєв" (орендар за договором) укладено договір № РОФ-864 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі ДП "Миколаївський морський торгівельний порт", посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1189, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. № 63202 - літера на плані технічного паспорту ІІІ, інв. № 63203 - літера на плані технічного паспорту IV, інв. № 63204 - літера на плані технічного паспорту V) загальною площею 13951 кв.м., розташованих за адресою: вул.. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", вартість яких складає 2 287 560 грн 00 коп., згідно з незалежною оцінкою станом на 31.12.2012.

Згідно з пунктом 1.2. договору нежитловий об'єкт належить державі в особі Міністерства інфраструктури України на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 25.11.2014 за ідентифікаційним номером 29999397.

У відповідності до пункту 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Позивач зазначає, що на момент підписання договору оренди № РОФ-864 від 03.12.2015 був також чинний договір оренди № РОФ-864 від 01.03.2010 та майно було вже передано орендарю відповідно до акту приймання-передавання віл 01.03.2010, тобто об'єкт оренди фактично вже знаходився у користування орендаря. З огляду на вказане, сторони договору оренди № РОФ-864 від 03.12.2015 погодили, що факт передачі об'єкту оренди до даного договору підтверджується актом приймання-передавання від 01.03.2010.

Положеннями пункту 10.1. договору цей договір діє до тридцять першого грудня дві тисячі п'ятнадцятого року включно.

Позивач звернувся з позовом до суду про приведення положень договору № РОФ-864 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі ДП "Миколаївський морський торгівельний порт" у відповідність до норм частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" шляхом внесення змін до договору в частині строку його дії.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що жодних звичаїв ділового обороту, які б передбачали іншу форму внесення змін до договору сторонами суду не повідомлено.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

При цьому приписами статті 188 Господарського кодексу України не визначено, яким чином має бути оформлена пропозиція про зміну чи розірвання договору (заява, лист чи відповідна додаткова угода). Більше того, недотримання вимог частини 2 статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору, не позбавляє права звернутися безпосередньо до господарського суду з позовом про його розірвання в судовому порядку.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 02.09.2015 у справі № 918/75/15.

Згідно з частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина 4 статті 283 Господарського кодексу України)

У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Обов'язковість виконання всіма державними органами, в тому числі сторонами у справі, імперативних приписів вказаного закону не поставлено законодавцем у залежність від намірів власника (орендодавця) чи балансоутримувача використовувати орендоване майно для власних потреб або від будь-яких інших обставин, за винятком пропонування орендарем (суб'єктом малого підприємництва) меншого, ніж 5 років, терміну продовження договорів оренди державного та комунального майна.

Відтак, мінімальний п'ятирічний термін дії договорів оренди державного та комунального майна, є встановленим в силу імперативних приписів частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що свідчить про конституційний обов'язок сторін дотримуватись приписів цього закону.

Суду не надано доказів в підтвердження існування заяви (письмової пропозиції) позивача укласти договір на менший, ніж зазначено у законі термін.

Крім того, саме по собі укладення сторонами договору на менший термін, ніж зазначено у законі, не позбавляє орендаря права вимагати внесення зміни до договору оренди в цій частині в межах законодавчо встановленого мінімального терміну - п'ять років з дня укладення, в силу не встановлення обставин, які б свідчили про існування письмової самостійної пропозиції орендаря укласти договір оренди на менший термін, або відмови від пропозиції орендодавця продовжити договір оренди.

Посилання відповідачів та третіх осіб щодо того, що строк дії договору № РОФ-864 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі ДП "Миколаївський морський торгівельний порт" від 03.12.2015, закінчився 31.12.2015 є передчасним з врахуванням приписів частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Крім того, судом не приймаються до уваги твердження відповідачів та третіх осіб викладені у відзивах на позовну заяву, як такі що не стосуються предмету доказування у даній справі, оскільки останні стосуються правовідносин сторін, які виникли на підставі іншого договору, а саме договору № РОФ-864 оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торгівельний порт" від 01.03.2010.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене та з огляду та те, що вимоги позивача про внесення змін до договору в частині строку його дії з метою приведення договору у відповідність із частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 27, ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Залучити до участі у справі Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2.

2. Позові задовольнити повністю.

3. Внести зміни до нотаріально посвідченого Договору № РОФ-864 оренди державного нерухомого майна (відкритих складських площ), розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", укладеного 03.12.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (54017, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Чкалова, будинок 20, ідентифікаційний код 20917284) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікмотсервіс Ніколаєв" (54002, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Громадянський узвіз, будинок 1/1, ідентифікаційний код 32655926), в частині строку його дії з метою приведення договору у відповідність із частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", виклавши пункт 10.1 у наступній редакції: "Цей Договір укладено строком на 5 років та діє з 03.12.2015 року до 03.12.2020 року".

4. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" 54002, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Громадянський узвіз, будинок 1/1, ідентифікаційний код 32655926) право користування нерухомим майном - відкриті складські площі (інв. № 63202 - літера на плані технічного паспорту III, площею 5051,0 кв.м; інв. № 63203 - літера на плані технічного паспорту IV, площею 400,0 кв.м; інв. № 63204 - літера на плані технічного паспорту № V, площею 8500,0 кв.м), загальною площею 13951,0 кв.м, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, у термін до 03.12.2020 року.

5. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (54017, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Чкалова, будинок 20, ідентифікаційний код 20917284) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмотсервіс Ніколаєв" (54002, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Громадянський узвіз, будинок 1/1, ідентифікаційний код 32655926) судовий збір у розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн 00 коп.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.09.2017

Суддя Н.Б. Плотницька