ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017 р. Справа №917/1312/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ", вул. Козака, 2-А, м.Полтава, 36020

до Полтавської державної аграрної академії, вул.Г.Сковороди, 1/3, м.Полтава, 36003 в особі Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії, вул.Небесної Сотні, 73, м.Хорол, Полтавська область, 37800

про стягнення 440 670,19 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4Ю

Після вихода з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 440 670,19 грн. заборгованості за договором №552г-З/Б від 20.02.2017р. з них: 380 049,71 грн. - сума основного боргу, 4 172,34 грн. - 3% річних, 20 277,15 грн. - інфляційні, 36 170,99 грн. - пеня.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовні заяві яких посилається на не виконання відповідачем умов договору №552г-З/Б від 20.02.2017р. на постачання природного газу, в частині повної та своєчасної оплати за постачання природного газу.

Від Хорольського агропромислового коледжу 07.09.2017р. надійшов відзив на позовну заяву (вх. 11108) в якому відповідач проти основного боргу в розмірі 380 049,71 грн. не заперечує. У відзиві відповідач посилається на те, що Полтавська державна аграрна академія є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів державного бюджету, є неприбутковою організацією, а Хорольський агропромисловий коледж є структурним підрозділом. Через відсутність достатнього фінансування коледжем були порушені договірні зобов"язання щодо оплати за постачання природного газу, тому відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

26.09.2017р. позивач подав до суду заяву (вх. канцелярії суду №11902) в якій повідомив суд, що відповідачем 09.08.2017р. та 15.09.2017р. перераховано на рахунок позивача 322 837,67 грн. та просить суд припинити провадження в цій частині.

В судовому засіданні 28.09.2017р. представниками відповідача надані суду докази (вх. 11961) в підтвердження сплати заборгованості в розмірі 54 363,38 грн.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між ТОВ "Полтавагаз збут" та Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії 20 лютого 2017 року було укладено договір на постачання природного газу №552г-З/Б р.

Відповідно до пункту 1.1. договору, Постачальник (ТОВ"Полтавагаззбут") постачає природний газ Споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.п. 3.1-3.3 постачання природного газу здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між Постачальником та Споживачем. Ціна природного газу за цим договором визначається на 1000 куб.м та становить 8494,80 грн., без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу.

Крім того тариф на транспортування природного газу = 58,30 грн. без ПДВ.

Крім того, ПДВ (20%) = 1710,62 грн.

Ціна природного газу до сплати на 1000 куб.м - 10263,72 грн.

Вартість фактично поставленого Споживачу обсягу природного газу протягом відповідного розрахункового місяця визначається як добуток ціни природного газу та обсягу фактично поставленого Споживачу природного газу, за відповідний розрахунковий період, згідно актів приймання-передачі природного газу.

Загальна вартість договору складається з місячних сум вартості фактично поставлених обсягів природного газу, згідно актів приймання-передачі, складених Сторонами протягом періоду постачання.

Пунктом 3.8 договору, визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки Споживача за природний газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, у наступному порядку: щомісячної попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в Додатку 1 до договору, не пізніше ніж за п'ять робочих дні до початку розрахункового періоду.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 08 числа місяця, наступного за розрахунковим.

На виконання умов договору, позивач здійснив постачання природного газу відповідачу в лютому 2017 року на загальну суму 307418,94 грн., березні 2017р. - 106154,22 грн., квітні 2017р. - 139,75 грн., всього на загальну суму 413 712,91 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу №ЗБ000003527, №ЗБ000005588, №ЗБ000007370, підписаним сторонами.

Відповідач свої зобов'язання за договором, в частині повної та своєчасної оплати поставленого природного газу належним чином та в установлений строк не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем на суму 380 049,71 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 380 049,71 грн. основного боргу, 36 170,99 грн. пені, 20 277,15 грн. інфляційних та 4172,34 грн. - 3% річних.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу №ЗБ000003527, №ЗБ000005588, №ЗБ000007370 підтверджується факт поставки позивачем відповідачу природного газу в обсязі 3,718 куб.м. на загальну суму 413 712,91 грн.

На час подання позову до суду сума боргу з урахуванням проведеної оплати сума заборгованості за постачання природного газу становила 380 049,71 грн.

Відповідно до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ" від 26.09.207р. (вх.№11902) Хорольський агропромисловий коледж 09.08.2017р. та 15.09.2017р. здійснив оплату наданих послуг в розмірі 322 837,67 грн. Представниками відповідача в судовому засіданні 28.09.2017р. надані суду докази в підтвердження сплати заборгованості в розмірі 54 363,38 грн.

За даних обставин, в зв'язку з відсутністю предмету спору, провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 377 201,05 грн. - підлягає припиненню, згідно із п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3% річних за період з 09.03.2017р. по 24.07.2017 у сумі 4172,34 грн. та інфляційні втрати в розмірі 20277,15 грн. за період березень 2017 року - червень 2017 року.

Судом здійснено перевірку правильності розрахунків позивача за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи Ліга. Закон.

Враховуючи те, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобовязання, вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, в межах заявлених сум.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення Споживачем своїх зобов'язань в частині оплати за спожитий природний газ, у порядку визначеному цим договором, Споживач зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 8.2. договору, позивачем здійснено нарахування пені за період з 09.03.2017 по 24.07.2017 на загальну суму 36170,99 грн.

Як вже зазначалось у описовій частині даного рішення, відповідач у відзиві просив суд про розмір штрафних санкцій.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз"яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов"язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 50%, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії підлягають задоволенню частково у розмірі 18085,50 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 848,66 грн. - основного боргу, 18 085,50 грн. пені, 4172,34 грн. - 3% річних та 20277,15 грн. інфляційних втрат є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, припинити провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 377 201,05 грн.

При цьому враховано, що пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов"язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Припинити провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 377 201,05 грн., на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

3.Стягнути з Полтавської державної аграрної академії (вул.Г.Сковороди, 1/3, м.Полтава, 36003 в особі Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії, вул.Небесної Сотні, 73, м.Хорол, Полтавська область, 37800, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ" (вул. Козака, 2-А, м.Полтава, 36020, ) заборгованість за Договором №552-З/Б від 20.02.2017р., а саме 2 848,66 грн. - основного боргу, 18 085,50 грн. пені, 4172,34 грн. - 3% річних та 20277,15 грн. інфляційних втрат, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 6 610,05 грн.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.10.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.