ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28 вересня 2017 рокуСправа № 921/889/15-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М., розглянувши заяву б/н від 21.09.2017 (вх. №17528 від 25.09.2017) про збільшення вимог скарги (№ 14/5-912В від 29.08.2017 (вх. №16597 від 05.09.2017) ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") на дії органу ДВС (в порядку вимог ст. 22 ГПК України) у справі

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільгаз", вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, 46006

про cтягнення заборгованості в загальній сумі 16 240 392 грн 26 коп.,

За участі представників:

Позивача (скаржника): не прибув

Відповідача: не прибув

Органу ДВС: не прибув

В судовому засіданні 25.09.2017 представникам сторін розяснено процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

В порядку ст. 81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Встановив:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області знаходилась справа №921/889/15-г/8 за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільгаз", вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, 46006, про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №921/889/15-г/8 від 17.11.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільгаз", вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 03353503, на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720: 536 761 грн 69 коп. пені; 1 286 104 грн 40 коп. 3% річних; 5 179 093 грн 34 коп. інфляційних нарахувань; 33 923 грн 43 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" задоволено, рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2015 у справі №921/889/15-г/8 скасовано щодо стягнення 1 124 463 грн 22 коп. - 3% річних; 5 179 093 грн 34 коп. - інфляційних нарахувань. В решті рішення суду щодо стягнення боргу в розмірі 161 641 грн 18 коп. 3% річних та 536761 грн 69 коп. пені залишено без змін. Разом з тим, стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз (вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 03353503) на користь ПАТ НАК Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720) 5558,11 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, та стягнуто з ПАТ НАК Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720) на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз (вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 03353503) 69 133,68 грн судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

01.02.2016 Господарським судом Тернопільської області, на підставі ст. 116 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016, видано відповідні накази.

05 квітня 2016 постановою Вищого господарського суду України постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 залишено без змін.

05.09.2017 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в порядку ст. 1212 ГПК України, звернулося до господарського суду із скаргою за № 14/5-912В від 29.08.2017 на дії органу ДВС, згідно якої просить:

1. Прийняти до розгляду скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

2. Визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення 08.08.2017 в межах виконавчого провадження ВП №50882895:

- постанови про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 6 913, 36 грн;

- постанови про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн.

3. Визнати недійсними постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби від 08.08.2017, винесені в межах виконавчого провадження ВП №50882895, про:

- стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 6 913, 36 грн;

- стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн.

Ухвалою суду від 08.09.2017 судове засідання для розгляду скарги № 14/5-912В від 29.08.2017 (вх. №16597 від 05.09.2017) ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу ДВС (Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві) у справі №921/889/15-г/8 було призначено на 12:10 год. 25.09.2017.

Повноважний представник скаржника (боржника/позивача) в судове засідання 25.09.2017 прибув, проте витребуваних ухвалою суду від 08.09.2017 документів не надав. Поряд з цим, звернувся до суду із заявою б/н від 21.09.2017 (вх. №17528 від 25.09.2017) про збільшення вимог скарги на дії органу державної виконавчої служби (в порядку вимог ст. 22 ГПК України), згідно якої, окрім раніше заявлених вимог, просить суд:

1. Визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві стосовно не закінчення виконавчого провадження ВП №50882895 у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з наказом Господарського суду Тернопільської області від 01.02.2016 № 921/889/15-г/8;

2. Зобовязати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 50882895 у звязку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з наказом Господарського суду Тернопільської області від 01.02.2016 №921/889/15-г/8.

Ухвалою суду від 25.09.2017, в порядку ст. 77 ГПК України, розгляд скарги відкладено на 12:00 год 28.09.2017, зокрема у звязку із необхідністю вивчення поданої 25.09.2017 скаржником заяви б/н від 21.09.2017 про збільшення вимог скарги на дії органу державної виконавчої служби.

28.09.2017 від заявника надійшли додаткові пояснення до скарги на дії органу ДВС б/н від 28.09.2017, згідно яких останній, зокрема, посилаючись на викладену у постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № П/800/259/15 правову позицію, стверджує, що саме по собі невинесення органом ДВС постанови про закінчення виконавчого провадження № 50882895 негативних наслідків для нього не несе. Порушення прав та законних інтересів скаржника відбулось внаслідок винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження та вжиття заходів щодо звернення стягнення на майно та кошти скаржника, про що йому стало відомо при отриманні 15.08.2017 постанови про арешт майна ЗВП № 38055514. При цьому, зазначає, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі не вчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим. Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Повноважні представники сторін та органу ДВС в судове засідання 28.09.2017 не прибули, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином (розписка, телефонограма, факс в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали заяви б/н від 21.09.2017 (вх. №17528 від 25.09.2017) про збільшення вимог скарги (№ 14/5-912В від 29.08.2017 (вх. №16597 від 05.09.2017) ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") на дії органу ДВС, суд залишає останню без розгляду, з огляду на наступне:

В абз. 2 п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб Державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення, зокрема, статті 22 ГПК , а також розділу XI названого Кодексу (в якому вміщено статтю 83 "Права господарського суду щодо прийняття рішення"). Зазначеною статтею 22 ГПК передбачено право позивача до прийняття рішення зі справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову. З урахуванням наведеного відповідні права щодо скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби має й особа, яка подала таку скаргу.

Також, згідно абз. 2 п.п. 9.9. п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012, у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статтей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 42, 62, пунктів 1-3, 5, 6, 9 ч. 1 статті 63, статті 64, розділів ХІ, ХІІ, ХІІ-I ГПК тощо.

Таким чином, учасники судового процесу (стягувач/боржник) наділені правом на звернення до суду не лише зі скаргами на дії органу ДВС, але і правом на подання до вже поданих до суду скарг на дії органу ДВС заяв про зміну предмету чи підстави скарги, про доповнення скарги іншими вимогами тощо.

Поряд із цим, подання скарги на дії органу ДВС, доповнення/збільшення вимог вже поданої до суду скарги на дії органу ДВС та, відповідно, розгляд їх судом, на відміну від позовного провадження (подання позовної заяви до суду, подання заяв про зміну предмету чи підстав позову, збільшення розміру позовних вимог тощо), має свої особливості, визначені чинним законодавством, зокрема нормами ст. 121-2 ГПК України та ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", які у даному випадку є спеціальними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Зазначене кореспондується і з нормами п.п. 1, 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", згідно яких рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Слід зазначити, що п. 9.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 визначено, що якщо обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 50, ч.ч. 2-4 ст. 51 ГПК України, процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим Кодексом. Перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку. Якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним.

Приписами ст. 121-2 ГПК України, сторонам надано десятиденний строк на оскарження дій чи бездіяльності органів ДВС. При цьому законодавцем встановлено, що останній обчислюється протягом десяти робочих днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли стало про неї відомо, абоз дня, коли дія мала бути вчинена.

Встановлений у ч. 1 ст. 121-2 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому, відповідно до вимог статті 53 ГПК України, може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Згідно ст. 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визначити причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому поважними визнаються ті обставини, які є обєктивно непереборними і повязані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Про відновлення попущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала (ч. 2 ст. 53 ГПК України).

Слід зазначити, що за вимогами Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду справи по суті предявлених вимог господарський суд повинен перевірити чи не порушено особою, яка звернулась до суду, встановленого чинним процесуальним законодавством строку на таке звернення та чи не підлягає цей строк відновленню в разі його пропуску, і в залежності від цього вирішити питання про призначення справи до розгляду, повернення заяви/скарги без розгляду чи відмови у відновленні пропущеного строку.

Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання (правова позиція викладена у п. 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 р, з наступними змінами та доповненнями)

Як вбачається зі змісту поданої заяви б/н від 21.09.2017 про збільшення вимог скарги, в обґрунтування бездіяльності Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (стягувач) вказує на те, що його зобов'язання за рішенням суду у справі №921/889/15-г/8 в частині стягнення 69 133, 68 грн судового збору припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви №26-7567/1.2-16 від 01.11.2016, а, відповідно, вказане рішення суду в цій частині виконано у повному обсязі.

Стверджує, що Товариством, враховуючи зазначені обставини, 14.03.2017 в канцелярію органу ДВС було подано заяву №14/5-277В від 13.03.2017 (вх. №4418) про закінчення виконавчого провадження №50882895 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Поряд з цим, станом на даний час надані ПАТ "НАК "Нафтогаз України" докази фактичного виконання рішення суду у справі №921/889/15-г/8 державним виконавцем повністю проігноровано, в порушення вимог ч. 2 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення вказаного виконавчого провадження безпідставно не винесена.

Відтак, скаржник у заяві про збільшення вимог скарги вважає незаконною бездіяльність державного виконавця органу ДВС, яка полягає в незакінченні виконавчого провадження ВП №50882895 у звязку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону №1404).

У випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 3 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, в даному випадку Законом України "Про виконавче провадження" чітко визначений строк, протягом якого орган Державної виконавчої служби повинен вчинити дію винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Із долученої до заяви б/н від 21.09.2017 копії заяви НАК "Нафтогаз України" №14/5-277В від 13.03.2017 про закінчення виконавчого провадження № 50882895 вбачається, що остання отримана Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві 14.03.2017 (вх. № 4418).

Тобто, саме з цієї дати (14.03.2017) і визначається процесуальний строк, встановлений ч. 1 ст. 121-2 ГПК України (10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів).

Таким чином, передбачений ст. 121-2 ГПК України строк на оскарження бездіяльності органу ДВС, враховуючи приписи ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", сплив 28.03.2017.

Заяву б/н від 21.09.2017 про збільшення вимог скарги на дії/бездіяльність органу ДВС № 14/5-912В від 29.08.2017 (вх. №16597 від 05.09.2017) ОСОБА_1 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано до суду лише 25.09.2017, про що свідчить наявний на ній відтиск штампу вхідної кореспонденції Господарського суду Тернопільської області про її одержання (вх. № 17528).

Зважаючи на наведені вище обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для прийняття зазначеної вище заяви до розгляду, оскільки остання подана з пропуском визначеного ст. 121-2 ГПК України строку.

Клопотання про відновлення строку для подання скарги/збільшення вимог скарги ОСОБА_1 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не заявлено.

Щодо посилань заявника на викладену у постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № П/800/259/15 правову позицію, то такі судом відхиляються, оскільки стосуються інших правовідносин - у вказаній адміністративній справі позивач оспорює дії Президента України щодо призначення особи на посаду Голови НБУ, його бездіяльність щодо її звільнення з посади та, відповідно, вирішує питання щодо необхідності застосування/незастосування строків звернення до суду з даним позовом. Поряд з цим, у вказаній постанові відсутнє правове обґрунтування щодо необхідності незастосування визначених ст. 121-2 ГПК України строків звернення до суду із скаргами на дії/бездіяльність органу ДВС.

В силу приписів ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Ст. 34 ГПК України встановлено належність і допустимість доказів. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне заяву б/н від 21.09.2017 (вх. №17528 від 25.09.2017) про збільшення вимог скарги (№ 14/5-912В від 29.08.2017 (вх. №16597 від 05.09.2017) ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") на дії органу ДВС у справі 921/889/15-г/8 залишити без розгляду.

Поряд із цим, вказане не позбавляє скаржника можливості повторно подати до господарського суду скаргу на бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка б містила зазначені вище вимоги, із відповідною заявою про відновлення строку такого подання.

Керуючись ст. ст. 54, 57, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву б/н від 21.09.2017 (вх. №17528 від 25.09.2017) про збільшення вимог скарги (№ 14/5-912В від 29.08.2017 (вх. №16597 від 05.09.2017) ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") на дії органу ДВС залишити без розгляду.

2. Ухвалу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення направити сторонам у справі.

Суддя І.М. Гирила