ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2017 р. Справа № 914/985/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (надалі Львівське комунальне АТП № 1) за вих. № 743/02 від 06.07.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/3260/17 від 11.07.2017р.

на рішення господарського суду Львівської області від 12.06.2017р.

у справі № 914/985/17

за позовом: приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія (надалі ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія») , м. Київ

до відповідача: Львівського комунального АТП № 1, м. Львів

про стягнення в розмірі 9 446,47 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.06.2017р. у справі №914/985/17 (суддя Синчук М.М.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Львівського комунального АТП №1 на користь ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія 9 446,47 грн. страхового відшкодування та 1 600,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази своєчасного повідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку, позивач (страховик) після виплати страхового відшкодування, правомірно подав регресний позов до відповідача (страхувальника) у відповідності до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не погоджуючись з даним рішенням, Львівське комунальне АТП № 1 подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що водій транспортного засобу ОСОБА_2, який винний у скоєнні ДТП, не перебуває у трудових відносинах з Львівським комунальним АТП № 1, а тому судом не вірно застосовано ст. 1172 ЦК України. Крім того, скаржник вважає, що судом було порушено норми процесуального права, так як не переконавшись у належному повідомленні відповідача про дату, час і місце розгляду справи, суд розглянув справу та виніс судове рішення без участі представника відповідача. Також стверджує, що позивачем не було надіслано на адресу відповідача позовної заяви з додатками.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 11.07.2017р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 14.07.2017р. поновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 22.08.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.08.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.09.2017р.

Позивач жодного разу участі уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/5558/17 від 14.08.2017р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач також жодного разу уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

02.06.2015р. між ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія (страховик) та Львівським комунальним АТП №1 (страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7713149, згідно із умовами якого страховик взяв на себе зобовязання, у разі настання страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля НОМЕР_1 сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с.47).

11.11.2015р. у м. Львові стався страховий випадок - ДТП, за участю транспортних засобів, автомобілів НОМЕР_2 водій якого ОСОБА_2 здійснив зіткнення з автомобілем марки ВМW державний реєстраційний номер RР 54346, під керуванням водія ОСОБА_5, внаслідок чого, два автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 48).

Постановою Залізничного районного суду у справі №462/8092/15-п від 22.03.2016р. встановлено, що вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2, який порушив ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 48, 51).

Водій пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_5 звернувся 19.05.2016р. до ПрАТ УПСК із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/7713149. (а.с.60)

Згідно акту огляду транспортного засобу від 07.04.2015р., страхового акту №ОЦ/075/000/16/0373 від 23.09.2016р. та рахунку на оплату №508 від 17.05.2015р. було визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВМW державний реєстраційний номер RР 54346 у розмірі 9 450,00 грн. (а.с. 56, 61-63 том І).

Позивач, на підставі протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 19.09.2016р. визнав вказану подію страховим випадком відповідно до чого здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 9 446,47 грн., доказом чого є платіжне доручення № 874 від 23.09.2016р. (а.с. 61-63).

Оскільки відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у відповідності до вимог Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулася до суду про стягнення з Львівського комунального АТП № 1 страхового відшкодування за завданні збитки в розмірі 9 446,47 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

За змістом ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Як слідує з матеріалів справи, договір, укладений між ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія із своїм страхувальником Львівським комунальним АТП №1 за своєю правовою природою є договором обовязкового страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто правовідносини між вказаними особами регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Частиною 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Стаття 6 вказаного закону визначає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 Закону).

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону).

Зазначеним Законом визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно із пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинної на момент укладення полісу) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до абзацу "ґ" пп. 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст.33 цього Закону.

Виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18.09.2011 по 08.01.2012), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011р. №3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене ст.38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 12.02.2014р. у справі №6-1цс14, яка прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

При розгляді даної справи, судом встановлено, що вказані вимоги Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач не виконав, доказів своєчасного повідомлення позивача про настання страхового випадку суду не надав.

Вина водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом БАЗ А079 державний реєстраційний номер НОМЕР_3, встановлені постановою Залізничного районного суду, справа № 462/8092/15-п від 22.03.2016р. (а.с. 51).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що Львівське комунальне АТП №1 є орендарем транспортного засобу БАЗ А079 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на підставі договору оренди транспортних засобів № tz-0207/2014 від 09.07.2017р. (а.с. 106-110).

Згідно полісу № АІ/7713149, саме Львівське комунальним АТП №1 є страхувальником транспортного засобу БАЗ А079 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 47).

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода є підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника проте, в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок (постанова Верховного Суду України від 21.12.2016 р. № 6-2097цс16).

Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні (постанова Верховного Суду України від 23.03.2016 р. № 6-2598цс15).

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених норм права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу 9 446,47 грн., які він сплатив платіжним дорученням № 847 від 23.09.2016р. постраждалій від ДТП особі (а.с. 63).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не вірно застосовано статтю 1172 ЦК України, з огляду на те, що водій ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ЛК АТП № 1.Проте, в даному випадку, цей факт не впливає на вирішення даного спору, оскільки, як зазначалося вище, право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та виникає із правовідносин страхування відповідальності.

Щодо твердження скаржника про порушення судом норм процесуального права, а саме: не повідомлення відповідача про розгляд справи, що позбавило його можливості забезпечити явку уповноваженого представника та надати свої заперечення. Окрім того, скаржник стверджує, що позивач не надіслав відповідачу позовної заяви із додатками до неї, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Приписами ст. 56 ГПК України покладено обовязок на позивача при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення. Стаття 57 ГПК України передбачає, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем долучено до позовної заяви квитанцію Укрпошти від 16.05.2017р. з описом вкладення про відправку позовної заяви із переліком доданих до неї документів відповідачу на адресу 79066, м. Львів, вул. Грунтова,1/б (а.с. 11-12).

Ухвалою суду першої інстанції дана позовна заява була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 07.06.2017р., про що було належним чином повідомлено сторін судового процесу, доказом чого є повідомлення про вручення поштового відправлення, від 25.05.2017р. (а.с. 2-5), з якого вбачається, що Львівське комунальне АТП № 1 отримало вказану ухвалу суду ще 31.05.2017р. (а.с. 4).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, оскільки відповідачу було відомо про розгляд даної справи, то відповідно останній мав час та можливість подати свої заперечення на позовну заяву, проте таким правом не скористався. Відповідно суд першої інстанції, запобігаючи безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права, правомірно розглянув справу за наявними у ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Відтак, твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 12.06.2017р. у справі № 914/985/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.І. Матущак

ОСОБА_1