РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2017Справа №910/12274/17

За позовомПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 9 925, 59 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились
від відповідача Комісарова А.В. - представник за довіреністю ц/3-04/286-16 від 11.10.16

У судовому засіданні 27.09.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 9 925, 59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було здійснене перевезення вантажу за договором № 1970/ДФ/10017 від 25.12.2015, укладеним між ПАТ "Українська залізниця" та ПрАТ "ММК ім. Ілліча". В ході перевезення було встановлено факт нестачі вантажу у вагоні № 61012654 в кількості 1800 кг., що зафіксовано в складеному комерційному акті № 485604/257 від 04.04.2017, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 9 925, 59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12274/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 13.09.2017.

28.08.2017 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання позивача, відповідно до якого останній на виконання вимог ухвали суду просить долучити до матеріалів справи платіжне доручення № від 27.06.2017 про оплату позивачем коксу доменного на загальну суму 20 000 000,00 грн. та розглядати справу без їх участі.

11.09.2017 до канцелярії суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених збитків, а саме документа на підтвердження оплати оспорюваного вантажу.

При цьому, відповідач також надав власний розрахунок фактичних збитків, у якому зазначив, що по вагону № 61012654 згідно рахунку № 881 пред'явлено до сплати 241 743,56 грн. (37653 кг. - суха вага х 6420,30 грн. - договірна ціна). Фактично у вагоні № 61012654 виявилась вага 38 600 кг., з чого слідує, що вага вантажу пред'явленого згідно рахунку № 881 до сплати позивачу (37 653 кг) є меншою, ніж отримана фактична. Таким чином, за доводами відповідача, загальна сума фактично заподіяної шкоди (фактичні збитки) позивачу складає 0,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України було відкладено на 13.09.2017.

У судове засідання, призначене на 27.09.2017, з'явився представник відповідача, який проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду від 13.09.2017 не виконав, про причини неявки суд не повідомив, клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 грудня 2015 між Публічним акціонерними товариством "Українська залізниця" (надалі-виконавець, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі-вантажовласник, відповідач) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № 1970/ДФ/10017, предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до загальних положень Статуту Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" від 25.04.2016 (протокол № 21), Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

06 грудня 2016 між Публічним акціонерним товариством "Евраз Дніпродзержинський коксохімічний завод" (надалі- постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі - покупець, позивач) укладено договір поставки № 16/531/104 (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити товар (горішок коксовий).

Найменування, асортимент, кількість, якість, комплектність, ціна, спосіб доставки, умови поставки відповідно Інкотермс 2010, строки поставки та оплати товару, а також реквізити вантажовідправника і вантажоодержувача вказуються сторонами у додатку до договору, який є його невід'ємною частиною (п. 1.2. договору).

Як вбачається із Додатку № 5 від 31.03.2017 до договору поставки, постачальник постачає, а покупець купує горішок коксовий клас крупності 10-25 мм, марка ОК 2 , ОК 3, ТУ У 19.1.-0-2012, код УКТВЕД , кількістю (сухої ваги) 900,00 т. +/- 10%, строк поставки - квітень 2017 року.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару здійснюється залізничним транспортом на умовах поставки, зазначених в додатку до договору. Поставка здійснюється в технічно та комерційно справних вагонах.

Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, а частині невиконаних зобов'язань - до їх повного виконання сторонами (п. 9.3. договору).

На виконання вказаного договору, згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною № 46088316 від 01.04.2017, за відправкою на адресу позивача (одержувач вантажу, графа 4 залізничної накладної) у вагоні № 61012654 надійшов вантаж - горішок коксовий, вантажовідправник (графа 1 залізничної накладної) - ПАТ"Евраз Дніпродзержинський коксохімічний завод" м. Камянське.

04 квітня 2017 року на станції Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначений у накладній № 46088316, та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні № 61012654 з масою, яка зазначена у накладній, про що зроблено відповідну відмітку у накладній та складено комерційний акт № 485604/257 від 04.04.2017.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 9 925,59 грн., заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 46088316 від 01.04.2017.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як встановлено судом, за накладною № 46088316 від 01.04.2017 позивачу на станцію призначення - Маріуполь- Сортувальний Донецької залізниці було відправлено горішок коксовий, клас крупності 10-25 мм, марки ОК 3, загальною масою 40 400 кг.

Частиною 2 ст. 908 Цивільного кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (надалі - Статут), останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

Згідно з ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Частиною 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту залізниць України та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправником на станції відправлення у залізничній накладній № 46088316 від 01.04.2017 зазначено, що загальна маса вантажу (горішок коксовий) у вагоні № 61012654, складає 40 400 кг.

Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтверджена підписом представника відправника.

Правилами перевезень вантажу у вагонах відкритого типу, затвердженими Міністерством транспорту України № 542 від 20.08.2001, встановлено, що перед навантаженням вантажу відправник зобов'язаний пересвідчиться, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

Відповідно до ст. 13 Статуту для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів.

Судом встановлено, що 04.04.2017 при прибутті відправленого вагону № 61012654 з вантажем на станцію Маріуполь-Сортувальний, працівниками Донецької залізниці було складено комерційний акт № 485604/257.

Зокрема, у вказаному комерційному акті зазначається, що на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було здійснено комісійне переважування вагону № 61012654 на 150-ти вагонних вагах, за результатами якого встановлено, що маса вантажу є меншою ніж зазначена в документі на 1 800 кг., тобто маса нетто внаслідок переваження склала 38 600 кг. Навантаження вантажу в вагоні нижче рівня бортів на 300-400 мм, «шабкообразна», поверхня вантажу маркована вапном однією повздовжньою смугою вздовж вагона. З 1 по 3 люк є поглиблення 3 000 мм Х ширина вагону Х 400-500 мм. Маркування порушено. Вагон прибув в технічному відношенні справний.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Статуту залізниць України маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, вантаж вважається доставленим без втрат, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначені маси нетто. При видачі вантажів, маса яких внаслідок їх природних властивостей зменшується при перевезені, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для антрациту у сухому стані 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 (далі - Правила складання актів), комерційні акти складаються на місцях загального користування у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях не загального користування - у день здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Згідно п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Згідно з пунктом 10 Правил складення актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Судом встановлено, що комерційний акт №485604/257 від 04.04.2017, який засвідчує втрату вантажу у розмірі 1800 кг., складений у відповідності до вимог пред'явлених до їх складання Правилами складання актів та є чинним.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Підпунктом 8 п. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов'язує сторону, яка порушила зобов'язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно з ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається із рахунку вантажовідправника № 881 від 01.04.2017, загальна вартість якого складає 985329,86 грн. (без ПДВ), розрахунок за горішок коксовий здійснювався позивачем виходячи із договірної ціни, яка складає 6 420,30 грн., х на суху вагу у вагонах № 61014429, № 61012654, № 53518718, №54779459, що становить 153,471 т.

Тобто, вартість 1 тони вантажу у вагоні № 61012654 складала 6 420,30 грн. (договірна ціна), виходячи з розрахунку: 241 743,56 грн. (сума рахунку по вагону № 61012654 без ПДВ) : 37,653 т. (розмір сухої ваги у вагоні № 61012654).

При цьому, позивачем у наданому до суду розрахунку встановлено вартість 1 тони вантажу у вагоні № 61012654 у розмірі 7 110,02 грн. (в т.ч. ПДВ), яка вираховувалась останні із розрахунку: 1182395,83 грн. (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ): 166,30 т. (загальна кількість вантажу згідно рахунку).

Отже, позивачем при розрахунку збитків, спричинених внаслідок втрати вантажу, було взято вагу у вагоні № 61012654 у розмірі 40400 кг., в той час як згідно рахунку № 881 від 01.04.2017 оплата позивачем вантажовідправнику здійснювалась за суху вагу у розмірі 37653 кг.

Таким чином, прийнявши до уваги фактичну масу вантажу у вагоні № 61012654, яка була виявлена при переважуванні та зафіксована у комерційному акті № 485604/257 від 04.04.2017 у розмірі 38 600 кг., суд дійшов висновку, що вага вантажу пред'явленого згідно рахунку № 881 до сплати позивачу (37 653 кг) є меншою, ніж фактично отримана, що в свою чергу свідчить про відсутність фактично заподіяної шкоди (фактичних збитків) позивачу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуюче вищенаведене та приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених збитків, які виникли внаслідок незбереження вантажу при перевезенні у розмірі 9 925,59 грн., суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.09.2017

Суддя Пукшин Л.Г.