КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа№ 925/494/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Сухового В.Г.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання - Вага В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "ВодГео"

на рішення господарського суду Черкаської області від 19.07.2017

у справі № 925/494/17 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілянська Хлодня"

до Комунального підприємства "ВодГео"

про стягнення 104 374,85 грн.

за участю представників:

від позивача: Семенюта Л.О., Агейкіна Ю.А.,

від відповідача: Філатов С.М., Коваленко О.М.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Смілянська Хлодня" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до КП "ВодГео" про стягнення на підставі ст.ст. 224, 225 ГК України 104 374,85 грн., з яких 103 489,83 грн. збитки у вигляді додаткових витрат, а саме повторної сплати позивачем із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для забезпечення можливості реєструвати податкові накладні по факту виникнення податкових зобов'язань, та 885,02 грн. сплачених відсотків за надання йому розстрочення по сплаті ПДВ, понесені ним додаткові витрати, які виникли у зв'язку з не реєстрацією відповідачем податкових накладних у період з липня 2015 року по вересень 2016 року при здійсненні господарської діяльності по укладеному сторонами договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 4 від 01.01.2015.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 19.07.2017 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 10374 грн. 85 коп. збитків, 1600 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з судовим рішенням, КП "ВодГео" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 19.07.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Смілянська Хлодня" про стягнення 104 374,85 грн. відмовити повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та невірне застосування норм матеріального права. За твердженням скаржника, він не порушив умови договору № 4 від 01.01.2015, а позовні вимоги не ґрунтуються на цивільно-правових зобов'язаннях сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 апеляційну скаргу КП "ВодГео" у справі № 925/494/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.09.2017.

31.08.2017 до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ "Смілянська Хлодня" про повернення без розгляду апеляційної скарги КП "ВодГео" з огляду на невиконання відповідачем, за твердженням заявника, вимог ст. 97 ГПК України щодо надсилання копії апеляційної скарги іншій стороні, а саме копій доданих до неї документів, які у сторони відсутні - копій запиту від 24.07.2017, платіжного доручення про сплату судового збору, постанови Вищого господарського суду від 10.08.2006 у справі № 23/370.

Зазначене клопотання було відхилене колегією суддів як таке, що не ґрунтується на нормах процесуального права.

14.09.2017 до Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ "Смілянська Хлодня" на апеляційну скаргу, в якій позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з огляду на її безпідставність та необґрунтованість. При цьому, ТОВ "Смілянська Хлодня" послалось на практику Європейського суду з прав людини у рішенні від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії № 3991/03, в якому не отримане право на податковий кредит було визнане збитками, які підлягають відшкодуванню. Також позивач вказав, що відповідач посилається на застарілу судову практику, яка базується на вже не чинних нормах матеріального права, а предмет спору у справі № 23/70 був зовсім іншим, що не має відношення до розгляду даної справи. За твердженням позивача, при виконанні господарського договору відповідачем порушено вимоги щодо здійснення господарської діяльності - в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати позивачу як покупцю послуг, внаслідок чого позивач зазнав реальних збитків.

В судовому засіданні 25.09.2017 представники скаржника підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звертаючись з позовом про відшкодування реальних збитків у сумі 104 374,85 грн., позивач послався на порушення відповідачем вимог щодо здійснення господарської діяльності при виконанні зобов'язань за господарським договором.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2015 між КП "ВодГео" (виробник) та ТОВ "Смілянська Хлодня" (споживач) був укладений договір № 4 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, на умовах якого виробник зобов'язався забезпечувати споживача питною та технічною водою і приймати стічні води споживача (п. 2.2 договору; надати споживачеві послуги з водопостачання та водовідведення за тарифами, встановленими відповідно до законодавства України (п. 3.1 договору).

Згідно із п. 4.1 договору, розрахунки здійснюються згідно з тарифами у розмірі за 1 куб.м відповідно до суми, встановленої на дату укладення договору. Додатково нараховується податок на додану вартість.

Відповідно до п. 4.2.1 договору оплата споживачем здійснюється шляхом внесення авансового платежу на розрахунковий рахунок виробника в розмірі 75 % від вартості спожитих послуг за попередній місяць, а остаточний розрахунок здійснюється потягом трьох днів з моменту отримання споживачем виставленого виробником рахунку за спожиті послуги.

Права та обов'язки сторін за договором сторони погодили у розділі 7 договору. У розділі 11 сторони погодили відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору.

Крім того у п. 12.1 договору сторони зазначили, що положення цього договору при наданні виробником послуг споживачеві не є вичерпними, зокрема всі питання (як загальні, так і спеціальні) що стосуються положень, викладених в цьому договорі, можуть регулюватися й іншими нормативно-правовим актами України.

У розділі 16 договору зазначено інформацію про місцезнаходження, код ЄДРПОУ, індивідуальний податковий номер позивача - платника податку на додану вартість.

Наявні у матеріалах справи акти надання послуг (т. 1 стор. 33-59) свідчать про надання за договором № 4 від 01.01.2015 виконавцем за період з липня 2015 року по вересень 2016 року послуг з водопостачання та водовідведення загальною вартістю 620 938,93 грн., в тому числі 103 489,83 грн. ПДВ.

Із виписок по банківському рахунку позивача (т. 1 стор. 60-94) вбачається, що позивачем на рахунок відповідача оплачувалися отримані послуги разом із податком на додану вартість.

Листами від 12.09.2016 №№ 181, 182 та 26.12.2016 №№ 243, 244 позивач звертався до відповідача з вимогами терміново зареєструвати податкові накладні за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 та відшкодувати збитки у сумі 68 750 грн. у зв'язку з втратою безповоротно права на використання суми податкового кредиту по послугам виробника.

Листом від 03.02.2017 № 108 відповідач, пославшись на роз'яснення ДФС від 04.07.2016 № 14516/6/99-99-15-03-02-15, від 18.05.2016 № 10888/99-99-15-03-02-15, від 18.07.2016 № 15327/6/99-99-15-03-02-15, претензії ТОВ "Смілянська Хлодня" не визнав і відмовив у їх задоволенні (т. 1 стор. 32).

Листом від 27.03.2017 № 1501/23-04-12-035 Смілянська ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на запит від 20.03.2017 № 25 інформувала ТОВ "Смілянська Хлодня" про відсутність реєстрації податкових накладних КП "ВодГео" в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.07.2015 року по 20.03.2017 по контрагенту ТОВ "Смілянська Хлодня" (т. 1 стор. 95).

Як пояснює позивач, 28.03.2017 ТОВ "Смілянська Хлодня" додав до податкової декларації за звітний податковий період контролюючому органу скаргу, в тому числі, на КП "ВодГео" - заяву про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8) (т. 1 стор. 96-111), відповіді на яку матеріали справи не містять.

17.11.2015, 09.12.2015, 15.11.2016, 08.12.2016, 09.12.2016, 12.12.2016 позивач провів перерахування коштів зі свого банківського рахунку до бюджету з призначенням платежу "суми ПДВ в системі електронного адміністрування" (а.с. 112-117).

З матеріалів, наданих у суд першої інстанції позивачем, також вбачається, що 30.10.2015 позивач уклав з Смілянською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, відповідно до її рішення № 82/23-04-25-007/, договір про розстрочення грошових зобов'язань (податку на додану вартість, основний платіж - 99 000,00 грн.) під проценти строком з 30.10.2015 по 16.12.2015, на виконання умов якого ТОВ "Смілянська Хлодня" сплатив проценти: 17.11.2015 - 1 120,00 грн., 25.11.2015 - 170 грн., 09.12.2015 - 1039,00 грн. (т. 1 стор. 118, 119, 120-122).

Таким чином, за висновком позивача, сума податку на додану вартість сплаченого ТОВ "Смілянська Хлодня" додатково на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість внаслідок відсутності реєстрації податкових накладних КП "ВодГео" склала 103 489,83 грн., а також 885,02 грн. відсотків за надання розстрочення по сплаті ПДВ, є реальними збитками позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ТОВ "Смілянська Хлодня" вказує на порушення КП "ВодГео" податкового законодавства при виконанні господарських зобов'язань за договором № 4 від 01.01.2015.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Стаття 610 ЦК України визнає порушенням зобов'язання невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, згідно із ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Стаття 224 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, ст. 225 ГК України включає вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач, у порушення приписів ст. 201 ПК України, не оформив податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок чого позбавив позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту за період з липня 2015 року листопад 2016 року у сумі 103 489,83 грн., повторна сплата яких є реальними збитками, що виникли внаслідок бездіяльності відповідача щодо виконання вимог ПК України.

Проте такий висновок місцевого господарського суду не ґрунтується на матеріалах справи, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК України (в редакції чинній з липня 2015 року по вересень 2016 року) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту без отримання податкової накладної, можуть бути документи, визначені у пункті 201.11 статті 201 ПК України, а саме:

а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку);

в) бухгалтерська довідка, складена відповідно до пункту 36 підрозділу 2 розділу XX цього ПК України;

г) податкова накладна, складена платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 ПК України та зареєстрована в ЄРПН.

Отже, якщо рахунок за централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, який виставляється платнику податку за надані послуги, містить загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, вартість яких визначається за приладами обліку, то такий рахунок для отримувача послуг є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту, без отримання податкової накладної.

Саме таке роз'яснення дала Державна фіскальна служба України, керуючись ст. 52 ПК України, платникам податків в листах від 18.07.2016 № 15372/6/99-99-15-03-02-15, від 04.07.2016 № 14516/6/99-99-15-03-02-15, від 18.05.2016 № 10888/6/99-99-15-03-02-15.

Відсутність практичного механізму формування податкового кредиту без відповідних зареєстрованих податкових накладних, на яку послався суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, не доводить порушення вимог податкового законодавства КП "ВодГео", який діяв відповідно до приписів п. 198.6 ст. 198, п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Приписами Податкового кодексу України (у тому числі ст.ст. 75-86) унормовано порядок проведення перевірок контролюючими органами, оформлення результатів таких перевірок, можливість подання заперечень у випадку незгоди з висновками перевірки та інше. Тобто, проведення відповідних перевірок та встановлення фактів порушення в даному випадку відповідачем вимог податкового законодавства є виключною компетенцією відповідних контролюючих органів (Державної фіскальної служби України, відповідних податкових інспекцій), а відтак господарський суд не може підміняти державний орган і встановлювати факти, які віднесені до компетенції таких органів, зокрема, фактів порушення КП "ВодГео" вимог податкового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2017 у справі № 906/759/16.

Оскільки матеріали справи не містять рішення (акту, довідки) відповідного контролюючого органу за результатами перевірки заяви позивача, рішення місцевого господарського суду ґрунтується на припущенні, не підтвердженому належними та допустимим в розумінні ст. 34 ГПК України доказами, щодо порушення відповідачем вимог податкового законодавства при виконанні господарських зобов'язань за договором № 4 від 01.01.2015.

Крім того, Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, чинній з липня по грудень 2015 року) у разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, чинній з січня по листопад 2016 року) у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Зі змісту зазначених норм п. 201.10, 201.11 ст. 201 ПК України вбачається, що навіть якби мало місце порушення відповідачем порядку оформлення та реєстрації накладних, це б не позбавляло позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту.

Тобто, законом визначений конкретний механізм захисту прав покупця на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, реалізація якого виключала б необхідність визначення останнім спірної суми як збитків.

Оскільки позивачем не доведено своєчасного використання всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, висновки суду про наявність причинного зв'язку між сплатою позивачем суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість без врахування податкового кредиту та діями відповідача є необґрунтованими та передчасними.

В силу ст.ст. 4-2, 4-3, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Позивач в порушення вищезазначених приписів не довів належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем зобов'язань за договором № 4 від 01.01.2015, причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та понесеними позивачем витратами, обґрунтованості своїх вимог про відшкодування збитків.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв'язку із чим апеляційна скарга КП "ВодГео" підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, а в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "ВодГео" на рішення господарського суду Черкаської області від 19.07.2017 у справі № 925/494/17 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 19.07.2017 у справі № 925/494/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У позові відмовити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілянська Хлодня" (ідентифікаційний код 36746278) на користь Комунального підприємства "ВодГео" (ідентифікаційний код 30794986) 1 760,00 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду Черкаської області видати наказ.

5. Матеріали справи № 925/494/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді В.Г. Суховий

С.А. Гончаров