ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.09.2017 Справа № 904/7173/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хінкель-Когут", м. Городок Львівської області

до Приватного підприємства "ВК і К", м. Дніпро

про стягнення 331846,87 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 26.06.2017;

від відповідача: не з'явився;

за участю слухача ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хінкель-Когут" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до приватного підприємства "ВК і К" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення 288679,05 грн боргу за поставлений товар, 38898,44 грн пені та 4269,38 грн 3% річних, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки товару № 47-ХК, укладеного між сторонами 03.04.2012 з протоколом розбіжностей.

09.08.2017 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій виключив вимоги про стягнення боргу за товар за накладною № 692 від 03.10.2016 через відсутність на ній підпису та печатки відповідача та просить стягнути 238697,87 грн боргу, 29789,44 грн пені, 3531,42 3% річних, 28405,03 грн інфляційних нарахувань.

Заява прийнята судом до розгляду.

На підставі клопотання позивача ухвалою суду від 05.09.2017 строк розгляду справи продовжено на 15 днів - до 25.09.2017.

07.09.2017 позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій він здійснив розрахунок пені окремо за кожною накладною на загальну суму 119972,61 грн та просить стягнути з відповідача 238697,87 грн боргу, 61212,34 грн пені, 3531,42 3% річних, 28405,03 грн інфляційних нарахувань.

Заява прийнята судом до розгляду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Від відповідача повернулися на адресу господарського суду конверти з ухвалами суду з відміткою поштового відділення "за відмовою адресата від одержання".

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2012 між сторонами укладений договір поставки № 47-ХК, згідно з яким позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними № 64 від 05.02.2016 на суму 103186,94 грн, № 96 від 17.02.2016 на суму 1919,40 грн, № 175 від 23.03.2016 на суму 25563,12 грн, № 221 від 07.04.2016 на суму 756,00 грн, № 265 від 21.04.2016 на суму 53568,00 грн, № 281 від 26.04.2016 на суму 53568,00 грн, № 530 від 05.08.2016 на суму 52646,40 грн, № 592 від 26.08.2016 на суму 112704,48 грн, № 607 від 02.09.2016 на суму 5294,16 грн, № 617 від 07.09.2016 на суму 15292,80 грн, № 632 від 09.09.2016 на суму 50112,00 грн, № 669 від 23.09.2016 на суму 75181,06 грн, № 725 від 13.10.2016 на суму 9804,00 грн, № 753 від 24.10.2016 на суму 82177,34 грн, № 789 від 04.11.2016 на суму 57121,34 грн, № 856 від 28.11.2016 на суму 75037,18 грн, № 894 від 09.12.2016 на суму 49981,18 грн.

Відповідно до п. 3.4 договору розрахунки за кожну партію товару проводяться протягом 10 банківських днів з дня отримання товару.

В позовній заяві позивач зазначив, що станом на 07.06.2017 існує заборгованість за поставлений товар в сумі 288679,05 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Позивач наполягає на тому, що відповідач має перед ним борг за поставлений товар в сумі 238697,87 грн.

Відповідач позов не оспорив та спростував.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Пунктом 7.2 договору сторони дійшли згоди про те, що за порушення встановлених договором термінів оплати покупець сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочки, не зважаючи на ч.6 ст. 232 ГК України.

Позивач на вимогу суду не надав жодного документа на погашення відповідачем боргу, не надав розрахунок суми заборгованості, що не дає можливості перевірити яким чином здійснювалось погашення боргу за кожною накладною, чи мала місце прострочка платежу, у якій сумі, з якої дати.

Умови договору не містять вимоги щодо зазначення відповідачем при оплаті товару чіткого призначення платежу, тому слід вважати, що при надходженні сум на часткове погашення боргу їх зарахування має здійснюватись в рахунок оплати товару в хронологічному порядку.

До стягнення позивачем заявлено 238697,87 грн основного боргу. Вартість товару, що поставлений останнім за накладними № 789 від 04.11.2016, № 856 від 28.11.2016, № 894 від 19.12.2016 складає 182139,70 грн.

За накладною № 753 від 24.10.2016 передано товар на суму 82177,34 грн і в підсумку з вартістю товару за вищевказаними трьома накладними сума складає 264317,07 грн, що свідчить про те, отриманий на накладною № 753 від 24.10.2016 товар частково оплачений, залишок боргу за цією накладною складає 25619,20 грн.

Коли здійснено часткове погашення боргу за цією накладною невідомо, тому неможливо встановити дату, з якої може бути нараховано пеню, 3% та інфляційні втрати, тому суд вважає можливим нарахування додаткових сум на основний борг в розмірі 25619,20 грн.

Інфляційні позивачем нараховані за період з 01.04.2016 по 07.06.2017 на суму боргу 238697,87 грн, але, як зазначено вище, цей борг виник за товар, що поставлений у листопаді та грудні 2016 року, що виключає можливість нарахування інфляційних починаючи з квітня 2016 року.

Також позивачем невірно визначено дати початку нарахування пені, 3% та інфляційних втрат, оскільки ним не враховано зміст п. 3.4 договору, у якому передбачено, що розрахунки за кожну партію товару проводяться протягом 10 банківських днів з дня отримання товару.

Суд здійснив власний розрахунок заявлених до стягнення сум, відповідно до якого за за накладною № 753 від 24.10.2016 на борг в сумі 25619,20 грн нараховано 3447,62 грн пені за період з 08.11.2016 по 03.05.2017, 381,00 грн 3% річних за період з 09.12.2016 по 07.06.2017 та 2340,04 грн інфляційних втрат за період з листопада 2016 року по травень 2017 року, за накладною № 789 від 04.11.2016 на борг в сумі 57121,34 грн нараховано 7566,41 грн пені за період з 21.11.2016 по 14.05.2016, 849,48 грн 3% річних за період з 09.12.2016 по 07.06.2017, 5217,43 грн інфляційних втрат за період з листопада 2016 року по травень 2017 року, за накладною № 856 від 21.11.2016 на борг в сумі 75037,18 грн нараховано 9984,15 грн пені за період з 13.12.2016 по 08.06.2017, 1115,92 грн 3% річних за період з 09.12.2016 по 07.06.2017, 5405,88 грн інфляційних втрат за період з грудня 2016 року по травень 2017 року, за накладною № 894 від 09.12.2016 на борг в сумі 49981,18 грн нараховано 6529,79 грн пені за період з 26.12.2016 по 19.06.2017, 743,30 грн 3% річних за період з 09.12.2016 по 07.06.2017, 3132,84 грн інфляційних втрат за період з січня 2017 року по травень 2017 року.

Всього сума пені складає 27527,97 грн, 3% річних 3089,70 грн, інфляційних нарахувань на суму боргу 16086,19 грн.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в частині вимог про стягнення 238697,87 грн основного боргу, 27527,97 грн пені, 3089,70 грн 3% річних, 16086,19 грн інфляційних нарахувань на суму боргу.

В задоволенні решти вимог про стягнення 12318,84 грн інфляційних нарахувань слід відмовити, решту позовних вимог про стягнення пені та 3% річних слід залишити без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки позивач на вимогу суду без поважних причин не надав розрахунок суми позову із зазначенням часткових оплат за товар, що не дає суду можливості перевірити яким чином нараховані пеня та 3% річних та визначити вірність їх нарахування та розмір.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з підстав, про які йдеться вище у цьому позові.

Щодо питання розподілу судових витрат суд зазначає, що у заяві про збільшення розміру позовних вимог загальна сума вимог складає 331846,66 грн. Розмір судового збору на цю суму вимог має бути 4977,70 грн і саме така сума сплачена позивачем при зверненні до суду.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог покладаються 4281,03 грн витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 80 ч. 1 п.5, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "ВК і К" (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 13745730) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хінкель-Когут" (Львівська область, м. Городок, вул. Комарнівська, 67, ідентифікаційний код 31678998), основний борг у сумі 238697,87 грн, 27527,97 грн пені, 3089,70 грн 3% річних, 16086,19 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 4281,03 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні вимог про стягнення 12318,84 грн інфляційних нарахувань на суму боргу відмовити.

4. Решту позовних вимог залишити без розгляду.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 25.09.2017.

Суддя ОСОБА_3