ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2017 р. Справа № 911/1936/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс»

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Казус-Про»

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія»

про стягнення 1 067,51грн.

Суддя Антонова В.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 18.08.2016 року);

від відповідача 1: не зявились;

від відповідача 2: не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/1936/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Казус-Про» (далі відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія» (далі відповідач 2) яким просить стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 солідарно 846,09 грн. 3%- річних та 221,42 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання договору поруки № 01-03-2017 від 01.03.2017 року, предметом якого є виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру 3% - річних та інфляційних втрат у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно рішення судів, передбаченим договором поруки №01-03-2017 від 01.03.2017 року (надалі іменується «основний договір»).

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.06.2017 року порушено провадження у справі № 911/1936/17 та призначено до розгляду на 03.08.2017 року.

12 липня 2017 року через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява №10-7/07 від 10.07.2017 року (вх. №13984/17) про збільшення позовних вимог, додаткове обґрунтування позовних вимог №11-3/07 від 11.07.2017 року (вх.№13985/17) та супровідний лист №11-2/07 від 11.07.2017 року (вх.№13987/17) з документами для долучення до матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 26.06.2017 року. Судом встановлено, що зазначена заява про збільшення позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому суд дійшов висновку про прийняття її до розгляду.

У судове засідання 03.08.2017 року представники відповідачів, належним чином повідомлених про час, дату та місце судового засідання, не зявились, вимог ухвали суду від 26.06.2017 року не виконали.

Представник позивача у судовому засіданні 03.08.2017 року подав клопотання (вх.№15483/17) про продовження строку розгляду спору на 15 днів. Дане клопотання судом задоволено.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 не скористались правом, наданим ст.59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надали.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.08.2017 року розгляд справи відкладено на 07.09.2017 року.

У судовому засіданні 07.09.2017 представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

У судове засідання 07.09.2017 року представники відповідачів не зявились, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, вимоги ухвали суду від 03.08.2017 не виконали.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та обєктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача суд

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ НОТАПС» було укладено договір поруки №01-03-2017. У відповідності до цього договору Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» поручається перед Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ НОТАПС» за виконання обовязку Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру 3%- річних та інфляційних втрат у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» грошового зобовязання згідно рішення судів, передбаченим п. 2 договору поруки №01-03-2017 від 01.03.2017 року (надалі іменується «основний договір»). Згідно п.п. 2.1 основного договору розуміють рішення Господарського суду Луганської області від 22.06.2009 року у справі №19/103 та рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2010 року у справі №1/254, що набрали законної сили.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103, позовні вимоги ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» до ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, 3%- річних та інфляційних втрат за період із 04.11.2008 року по 17.04.2009 року згідно договору № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28 березня 2008 року, задоволено частково.

На примусове виконання Рішення Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103, 07 липня 2009 РОКУ було видано відповідний наказ.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю „Агропромислова компанія (код 31531059) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО (код 25591321) - заборгованість за договором № 01-15-08 від 28.03.2008 у сумі 99966 грн. 17 коп., пеню у сумі 10845 грн. 45 коп., 3% річних у сумі 1351 грн. 35 коп., інфляційні нарахування у сумі 8233 грн. 56 коп., штраф у сумі 14994 грн. 92 коп., витрати на послуги адвоката у сумі 6000 грн., державне мито у сумі 1353 грн. 91 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31 жовтня 2016 року у справі у справі №19/103, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЗУС ПРО» () про заміну позивача у справі №19/103 та заміну стягувача при примусовому виконанні рішення Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103, задоволено частково.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03 лютого 2017 року у справі №19/103, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС»» () про заміну позивача у справі №19/103 та заміну стягувана при примусовому виконанні рішення Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103, задоволено

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03 лютого 2017 року у справі №19/103, здійснено процесуальне правонаступництво по справі №19/103, замінено позивача у справі та як наслідок й стягувана у виконавчому провадженні, відкритому за наказом Господарського суду Луганської області від 07 липня 2009 року у справі №19/103 - Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС»» ().

Відповідно до змісту ст.115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до Постанови Троїцького РВДВС ГТУЮ у Луганській області від 24 квітня 2017 року прийнято до подальшого примусового виконання виконавче провадження №14064241 щодо виконання наказу Господарського суду Луганської області від 07 липня 2009 року у справі №19/103 про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС»» () суми у загальному розмірі 142 863,36 грн.

Станом на 12.06.2017 наказ Господарського суду Луганської області від 07 липня 2009 року у справі №19/103 не виконаний, що підтверджується листом вих. №10984/17/02.2 від 06.06.2017 року Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області.

Також, Рішенням Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, частково зміненим Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 лютого 2011 року у справі №1/254, позовні вимоги ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» про стягнення із ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» про стягнення пені, 3%-річних та інфляційних втрат за період із 18.04.2009 року по 31.08.2010 року згідно договору №01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28 березня 2008 року, задоволено.

09 лютого 2011 року на примусове виконання Рішення Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, було наказ.

Відповідно до наказу Господарського суду Луганської області від 09 лютого 2011 року по справі №1/254 підлягає стягненню із Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» (91034, місто Луганськ, вул. Ватутіна, ІД; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО»» () пеня у сумі 27675 грн. 04 коп., 3% річних у сумі 3683 грн. 39 коп., інфляційні нарахування у сумі 9842 грн. 15 коп., державне мито в сумі 412 грн. 01 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 230 грн. 01 коп. та 1949 грн. 32 коп. витрат на послуги адвоката. Всього - 41 842,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року у справі №1/254, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» () про заміну позивача у справі №1/254 та заміну стягувана при примусовому виконанні рішення Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, яке набрало законної сили, задовольнити, задоволено частково.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року у справі №1/254 здійснено процесуальне правонаступництво по справі №1/254, замінено сторону у справі - позивача у справі №1/254 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА-АГРО» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» ().

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10 січня 2017 року у справі №1/254, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» () про відновлення пропущеного строку пред'явлення до виконання наказу Господарського суду Луганської області від 09 лютого 2011 року у справі № 1/254 та видачу дублікату наказу Господарського суду Луганської області від 09 лютого 2011 року у справі №1/254, задоволено повністю, та відповідно видано дублікат наказу та поновлено строк його предявлення до виконання.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03 лютого 2017 року у справі №1/254 із врахуванням Ухвали Господарського суду Луганської області від 14 лютого 2017 року у справі №1/254, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС»» () про заміну позивача у справі №1/254 та заміну стягувана при примусовому виконанні рішення Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, задоволено.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03 лютого 2017 року у справі №1/254 із врахуванням Ухвали Господарського суду Луганської області від 14 лютого 2017 року у справі №1/254, замінено сторону у справі - позивача у справі №1/254 - Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС»» ().

Таким чином, відповідно по ухвали Господарського суду Луганської області від 03 лютого 2017 року у справі №1/254 із врахуванням Ухвали Господарського суду Луганської області від 14 лютого 2017 РОКУ у справі №1/254, в подальшому позивачем та стягувачем у справі №1/254 є ТОВ «Компанія «НОТАПС»» (1. яке користується всіма правами, передбаченими нормами та положеннями чинного законодавства України.

Відповідно до Постанови Троїцького РВДВС ГТУЮ у Луганській області від 21 червня 2017 року відкрито виконавче провадження №54175507 щодо виконання наказу Господарського суду Луганської області від 09 лютого 2011 року по справі №1/254 про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС»» () суми у загальному розмірі 41 842,60 грн.

Відповідний наказ Господарського суду Луганської області від 09 лютого 2011 року по справі №1/254 не виконаний.

У відповідності до вказаного вище, ТОВ «Компанія «НОТАПС» є належним кредитором по відношенню до ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» щодо отримання розміру нарахованого відшкодування у звязку із неналежним та/або несвоєчасним виконанням ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» грошового зобовязання згідно Рішення Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103, та Рішення Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, частково зміненим Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 лютого 2011 року у справі №1/254, що набрали законної сили.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Дана правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду України від 05.12.2011 №16/164(2010), і згідно із приписами ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 117.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положенням ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до якої грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму відповідно до цивільно- правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов'язок сплатити пеню за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень ч.1 ст. 509 ЦК України, тому що пеня є одним із видів забезпечення виконання основного зобов'язання, в тому числі й грошового.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103, та Рішенням Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, частково зміненим Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 лютого 2011 року у справі №1/254, було стягнуто пеню, правова природа цього боргу як штрафної санкції з прийняттям рішення не змінилася, пеня у грошове зобов'язання не перетворилася, а тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 18.02.2014 у справі №3-2гс14 (щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних на вид неустойки - штраф).

Судом встановлено, що заборгованість відповідача-2 щодо виконання грошового зобовязання на підставі Рішення Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103 становить 9 584, 91 грн.

Також, у відповідача-2 наявна заборгованість щодо виконання грошового зобовязання у сумі 13 525,54 грн на підставі Рішенням Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, яке частково змінене Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 лютого 2011 року у справі №1/254.

Прострочення виконання даного грошового зобовязання почалось з наступного дня після набрання Рішення Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254 законної сили.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 лютого 2011 року у справі №1/254 - рішення Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року частково змінено та набрало законної сили - 09 лютого 2011 року у звязку із винесенням Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 09 лютого 2011 року у справі №1/254.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання зобов'язання. Така правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 у справі №6/433-42/183.

З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно Рішення Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103 та Рішення Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, що набрали законної сили, 01 березня 2017 року між ТОВ «Компанія «НОТАПС»» (Кредитор) та ТОВ «КАЗУС-ПРО» (Поручитель) було укладено Договір поруки №01-03-2017, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» () щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру 3%-річних та інфляційних втрат у і звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно рішення суду, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується «основний договір»). пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Рішення Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103 та Рішення Господарського суду Луганської області від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, що набрали законної сили.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки:

Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми 3%- річних та інфляційних втрат у розмірі 195 000 (сто девяносто пять тисяч) гривень 00 копійок.

Пункт 4.1. - У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обов'язку за основною угодою, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Абзац 1 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до змісту ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Казус-про», не сплатили заборгованість, що виникла згідно Рішень Господарського суду Луганської області від 22 червня 2009 року у справі №19/103 та від 18 листопада 2010 року у справі №1/254, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог вих.№10-7/07 від 10.07.2017 року (вх. №13984/17), вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія НОТАПС» про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Казус-про» заборгованість у розмірі 4 912, 59 грн. 3% річних та 20 591, 19 грн. інфляційних втрат є правомірними та документально підтвердженим, розрахунки арифметично вірні, у звязку з чим заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Разом з тим, варто зазначити, що у разі коли позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 4.1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21.02.2013 року № 7.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що відшкодування витрат зі сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, покладається судом на відповідачів порівну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (03022, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 30; ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Казус-про» (07200, Київська обл., Іванківський район, селище міського типу Іванків, ВУЛИЦЯ ПОЛІСЬКЕ ШОСЕ, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (03187, м.Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 40, корпус 5, офіс 526, ) 3% річних 4 912 (чотири тисячі девятсот дванадцять) грн., 59 коп. та інфляційних витрат - 20 591 (двадцять тисяч п'тсот дев'яносто одна гривня) 19 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (03022, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 30; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (03187, м.Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 40, корпус 5, офіс 526, ) 800 (вісімсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Казус-про» (07200, Київська обл., Іванківський район, селище міського типу Іванків, ВУЛИЦЯ ПОЛІСЬКЕ ШОСЕ, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (03187, м.Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 40, корпус 5, офіс 526, ) - 800 (вісімсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 22.09.2017

Суддя В.М. Антонова