ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа № 911/2294/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екосервіс Груп"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будконтракт"

про стягнення 16 587,69грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: Джус Д.В. (довіреність б/н від 20.06.2017);

від відповідача: Балановський Г.В. (довіреність від 01.11.2016).

СУТЬ СПОРУ: Товариства з обмеженою відповідальністю "Екосервіс Груп" (далі - ТОВ "Екосервіс Груп") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будконтракт" (далі - ТОВ "Виробнича фірма "Будконтракт") про стягнення 16587,69грн у т.ч.:

- 14 040,93грн - основна заборгованість;

- 819,55грн - збитки від інфляції за загальний період з 11.01.2017 по 21.07.2017;

- 186,80грн - 3% річних за загальний період з 11.01.2017 по 21.07.2017;

- 1540,41грн - пеня за загальний період з 21.01.2017 по 21.07.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобов'язання за договором №116 на перевезення будівельних (негабаритних) відходів від 22.08.2016, частині оплати за надані послуги.

Відповідач у справі - ТОВ "Виробнича фірма "Будконтракт" письмового відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Позивачем неодноразово зменшувалась сума позовних вимог у даній справі в частині основного боргу, так, в судовому засіданні 25.09.2017 позивачем подано заяву відповідно до якої останній повідомляє суду про те, що відповідачем сплачена сума основного боргу. Відповідно позивач просить суд стягнути з відповідача 819,55грн втрат від інфляції 186,80грн 3% річних та 1540,41грн пені,

Відповідна заява прийнята судом до розгляду, оскільки, в силу ст.22 ГПК України, право на збільшення або зменшення позовних вимог є процесуальним правом позивача, яке може бути ним реалізовано у будь-який час до прийняття рішення по суті.

Також, позивачем в судовому засіданні заявлено подано заяву про зміну підстав позову у зв'язку з технічною опискою, а саме щодо зазначення номеру договору, так, у вказаній заяві позивач вказує, що під час написання позовної заяви ним вказано про невиконання відповідачем зобов'язань за договором №116, в той час, як вірним зазначенням договору є договір №118.

Крім того, 25.09.2017 відповідачем подано клопотання відповідно до якого відповідач вказує, що заборгованість перед позивачем у даній справі недофінансуванням підприємства відповідача іншим контрагентом ТОВ "Виробнича фірма "Будконтракт" та станвом на 25.09.2017 заборгованість в розмірі 14 040,93грн повністю погашена, що підтверджується платіжними дорученнями від 07.08.2017 на суму 2040,93грн, від 29.08.2017 на суму 5000,00грн, від 07.09.2017 на суму 5000,00грн та від 25.09.2017 на суму 2000,00грн, в підтвердження чого відповідачем надано вищезазначені платіжні доручення.

Крім того, у вказаному клопотанні відповідач просить суд відмовити позивачу у вимогах щодо стягнення 819,55грн втрат від інфляції 186,80грн 3% річних та 1540,41грн пені, а також в покладенні на відповідача суми судового збору, пов'язаних з оплатою судового збору та закрити справу.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

22.08.2016 між сторонами у справі - ТОВ "Виробнича фірма "Будконтракт" (далі - замовник) та ТОВ "Екосервіс Груп" (далі - перевізник) укладено договір на перевезення будівельних (негабаритних) відходів (далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 договору, замовник доручає і оплачує, а перевізник бере на себе зобов'язання щодо вивозу з території, адреса якої вказана в п. 1.3 вказаного договору, будівельних (негабаритних) відходів, на територію спеціального сміттєзвалища.

Згідно п. 4.7 договору, розрахунки за виконання послуг здійснюється щомісячно за фактичний обсяг послуг, наданих перевізником на підставі підписаного двостороннього акту виконаних робіт за відповідний звітний місяць. Акт виконаних робіт перевізник надає замовнику щомісячно до 10 числа наступного за звітним. В акт виконаних робіт перевізник включає весь обсяг послуг наданих протягом відповідного місяця.

Як визначено в п. 4.8 договору, оплата послуг перевізника здійснюється в повному обсязі замовником, протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт за відповідний місяць.

Вказаний договір діє до 31.12.2016, а частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, у разі якщо замовником не буде повідомлено про розірвання договору до 20.12.2016, вказаний договір продовжує свою дію на той самий строк і на тих самих умовах.

Як встановлено судом між сторонами за період з 31.08.2016 по 30.04.2017 підписано акти на загальну суму 67 744,11грн.

Як вказувалось позивачем в позовній заяві заборгованість відповідача за надані послуги складала 14 040,93грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи після порушення провадження у даній справі відповідачем сплачено на рахунок позивача 14 040,93грн за надані послуги.

З урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Сторонами у договорі встановлено строк виконання зобов'язання з оплати - 5 робочих днів з дня підписання акту виконаних робіт.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1540,41грн за загальний період з 21.01.2017 по 21.07.2017.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 4.10 договору, у випадку затримки платежу замовником згідно п. 4.8 вказаного договору, більш ніж на 10 днів, замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення розрахунків від загальної суми виконаних робіт.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги в частині стягнення 1540,41грн пені обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 819,55грн та 186,80грн 3% річних за загальний період з 11.01.2017 по 21.07.2017.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд вважає його арифметично вірним, а відповідно вимоги в частині стягнення 186,80грн 3% річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За розрахунком суду, розмір інфляційних втрат за заявлений позивачем період складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір втрат від інфляції, що підлягає задоволенню складає 819,55грн.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1600,00грн.

При цьому, при розподілі судових витрат, судом враховано положення ч. 2 ст. 49 ГПК України, а саме сплату основного боргу, після порушення провадження у даній справі.

Так, як визначено ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір у даній справі в частині стягнення основного боргу виник внаслідок неправильних дій відповідача у даній справі, сплачений позивачем судовий сбір, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у даній справі, позаяк розмір судового збору розраховано та сплачено відповідачем вірно, виходячи з суми позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будконтракт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екосервіс Груп" 186,80грн 3% річних, 1540,41грн пені, 819,55грн інфляційних втрат 1600,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 02.10.2017.

Суддя С.І. Чонгова