КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа№ 910/5110/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Калінін М.В. за дов. № 01/44-948Д від 21.12.2016.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017

у справі №910/5110/17 (суддя Пукшин Л.Г.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"

до Державного підприємства "Енергоринок"

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Гончарова С.А., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 09.08.2017.

21.07.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням від 07.08.2017 у зв'язку з перебуванням суддів Станіка С.Р. та Гончарова С.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів Майданевича А.Г., Разіної Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

08.08.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи № 910/5110/17 на 16.08.2017.

16.08.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів відповідачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 відкладено розгляд справи № 910/5110/17 на 23.08.2017.

Розпорядженням від 23.08.2017 у зв'язку з перебування судді Разіної Т.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів Майданевича А.Г., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 прийнято справу №910/5110/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/5110/17 до свого провадження у визначеному складі суддів та відкладено розгляд справи № 910/5110/17 на 13.09.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 виправлено описку в ухвалі від 09.08.2017 у справі № 910/5110/17 про відкладення розгляду справи, а саме замість дати прийняття ухвали " 08 серпня 2017" зазначено " 09 серпня 2017"

13.09.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 13.09.2017 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/5110/17 залишити без змін.

В судове засідання 13.09.2017 позивач свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, що за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також з огляду на те, що, позивач був обізнаний про подання ним апеляційної скарги та про її розгляд в Київському апеляційному господарському суді та не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.08.2015 на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 263 від 07.05.2015 "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження" між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (надалі - позивач, ТОВ "ЛЕО", ЕК) та Державним підприємством "Енергоринок" (надалі - відповідач, ДП "Енергоринок", ДПЕ) укладено договір №11572/01 (надалі - договір), відповідно до умов якого ДП "Енергоринок" зобов'язалось продавати, а ТОВ "ЛЕО" зобов'язалось купувати різницю перетоків електричної енергії, переміщену з території, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), на територію Луганської області, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - неконтрольована територія), та здійснювати її оплату відповідно до умов зазначеного договору.

Згідно з п. 3.1. договору сторони визнають свої зобов'язання за Договором між членами Оптового ринку електроенергії України (надалі - ДЧОРЕ) і додатками до ДЧОРЕ, що є його невід'ємними частинами, Умовами та Правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, Умовами та Правилами здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії та іншими нормативно-правовими актами України.

Як встановлено п. 10.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками та згідно ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України його умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.05.2015, та діє протягом терміну дії постанови Кабінету Міністрів України № 263 від 07.05.2015 "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження".

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, 01.09.2016 ТОВ "ЛЕО" звернулось до ДП "Енергоринок" з листом № 01-29/2/405, відповідно до якого повідомило, що 15.07.2016 та 16.07.2016 незаконною організацією "Радою Міністрів ЛНР" винесено нелегітимні постанови № 364 "Про умови поставок електричної енергії на території ЛНР" (вступила в силу того ж дня) та №366 "Про внесення змін та доповнень до постанови Ради Міністрів "ЛНР" від 15.07.2016 №364" (далі - Постанови "ЛНР"), якими визначено єдиного постачальника електроенергії на неконтрольованій території Луганської області "Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафтопродукт" (далі - ТОВ "ТД "Нафтопродукт"), діяльність якого починається з 15.07.2016. Внаслідок захоплення ТОВ "ТД "Нафтопродукт" виробничих активів ТОВ "ЛЕО", останній 04.08.2016 звернувся до Прокуратури Луганської області з повідомленням про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (вих. № 01-32/2/58), за результатами розгляду якого 12.08.2016 на адресу ТОВ "ЛЕО" надійшло повідомлення про початок досудового розслідування (вих. № 6136/111/46-2016 від 09.08.2016) та про внесення 09.08.2016 відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. З огляду на зазначені обставини та приймаючи до уваги, що з 15.07.2016 ТОВ "ЛЕО" немає можливості виконувати свої зобов'язання за договором № 11572/01, останній просить ДП "Енергоринок" розірвати укладений між ними договір з 15.07.2016, для чого додається відповідна додаткова угода від 01.09.2016 про розірвання договору № 11572/01 від 31.08.2015, у зв'язку із настанням істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладені.

ДП "Енергоринок", листом вих. №03/44-9000 від 08.09.2016 відмовилось від підписання додаткової угоди від 01.09.2016 про розірвання договору № 11572/01 від 31.08.2015 у зв'язку тим, що укладений між сторонами договір є обов'язковим в силу Закону України "Про електроенергетику" та постанови КМУ № 263, та з урахуванням зазначених нормативно-правових актів сторонам цього договору не надано право відмови від його виконання.

ДП "Енергоринок", листом вих. №01/26-3219 від 21.03.2017 звернулось до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з проханням дати погодження на повне припинення перетоків електроенергії на неконтрольовану територію, у зв'язку з низьким рівнем розрахунків за електричну енергію.

Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, листом від 14.04.2017 було погоджено повне припинення різниці перетоків електроенергії на неконтрольовану територію Луганської області, що здійснюється ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання".

Даний спір виник у зв'язку з відмовою відповідача підписувати додаткову угоду про розірвання з 15.07.2016 договору № 11572/01 від 31.08.2015, внаслідок чого вказаний договір на переконання позивача підлягає розірванню в судовому порядку.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги договір № 11572/01 від 31.08.2015 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як визначено приписами ст.ст. 651, 654 Цивільного кодексу України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, чинне законодавство України пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю всіх чотирьох умов, визначених у ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Місцевим господарський судом вірно встановлено, що позивач посилається на зміну істотних обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, зокрема, на протиправне захоплення третіми особами структурних підрозділів ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання", розташованих на неконтрольованій території Луганської області та примусове вилучення виробничих активів позивача, володіння якими є необхідною умовою для здійснення передачі та постачання електричної енергії.

Існування одночасно умов, що відповідно до ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України є необхідними для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання договору, вимагає з'ясування змісту кожної окремо взятої умови.

Першою необхідною умовою є умова про те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Відповідно до даної умови, події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які і створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин", створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.

Фактичні та загальновідомі обставини справи свідчать про те, що ТОВ "ЛEO" до моменту та в момент укладення оскаржуваного договору знало і усвідомлювало можливість зміни обставин на які тепер посилається, оскільки постачання електричної енергії здійснюється на непідконтрольній органам державної влади України території Луганської області, з усіма витікаючими з цього ризиками і можливими ускладненнями.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що дані обставини свідчать лише про легковажне ігнорування позивачем заздалегідь відомих йому обставин та спростування доводів останнього про неможливість передбачити істотну зміну обставин (як-то ризик втрати можливості безперешкодного доступу і використання виробничих активів, які розташовані на непідконтрольній території).

Другою необхідною умовою є умова про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

З матеріалів справи вбачається, що знаходячись і здійснюючи ліцензійну діяльність на вже непідконтрольній території в момент укладення оскаржуваного договору, ТОВ "ЛЕО" продовжувало тривалий час здійснювати постачання електроенергії на зазначену територію та безперешкодно виконувати свої зобов'язання перед ДП "Енергоринок".

Разом з цим, правове (законодавче) регулювання та умови договору, які регламентують здійснення купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану територію, не змінилися з моменту укладення оскаржуваного договору до теперішнього часу. Тобто, фактично сторони перебували в тих незмінних умовах і обставинах, які склалися на момент укладення договору.

В силу вимог ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, місцевим господарським судом правомірно не прийнято до уваги посилання ТОВ "ЛЕО" на прийняття на непідконтрольній території України незаконно сформованими органами певних рішень.

Щодо захоплення виробничих активів та майна ТОВ "ЛЕО", у даному випадку як обставини, що призвела до ускладнень у виконанні договору, то остання не знаходилась поза межею контролю позивача.

Третьою необхідною умовою є умова про те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції встановлено, що нормативно-правове та зобов'язальне (договірне) регулювання відносин сторін з моменту укладення договору залишилося незмінним.

Відповідно до взятих на себе зобов'язань, з моменту дії договору та до 14.04.2017 ДП "Енергоринок" продовжувало здійснювати продаж на користь ТОВ "ЛЕО" різниці перетоків електроенергії з контрольованої на неконтрольовану територію.

Однак, як вбачається із листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (вих. 01/32-3457 від 14.04.2017) у позивача станом на 01.04.2017 існує заборгованість перед ДП "Енергоринок" за купівлю різниці перетоків у розмірі 2,57 млрд. грн.

Таким чином, у даному випадку ТОВ "ЛЕО" отримувало на свою користь від ДП "Енергоринок" електроенергію, відмовляючись при цьому визнавати (документально підтверджувати) цей факт та відмовляючись оплачувати вартість прийнятого на свою користь товару (електричної енергії). При цьому, будь-яке офіційне підтвердження невикористання в своїх цілях ТОВ "ЛЕО" придбаного у ДП "Енергоринок" обсягу електроенергії відсутнє.

Тому, необхідна умова про те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, могло б мати місце при зменшенні цінності отримуваного ТОВ "ЛЕО" за договором товару (електроенергії), що в даному випадку не підтверджується фактичними обставинами справи.

Четвертою необхідною умовою є умова про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Виходячи із змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов'язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов'язання.

При укладанні в умовах проведення антитерористичної операції договір про купівлю зі своєї сторони різниці перетоків електричної енергії з контрольованої на неконтрольовану частину території України, ТОВ "ЛЕО" розуміло і приймало на себе зазначений (абсолютно ймовірний і витікаючий з фактичних обставин) ступінь ризику, навіть у випадку, коли позивач, на своє суб'єктивне переконання, не міг у повній мірі усвідомити його (ризик) в момент укладення договору.

Тому, із самої суті (характеру) зобов'язання (договору) слідує, що ризик зміни обставин, які можуть мати місце на території ліцензійної діяльності ТОВ "ЛЕО", несе саме позивач, в т.ч. у зв'язку з тим, що в силу фактичних обставин (об'єктивної дійсності) на момент укладення договору зазначені ТОВ "ЛЕО" в своїй позовній заяві обставини не носили характеру непередбачуваності, не були непередбачуваними.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору, насамперед, повинно бути доведено факт наявність передбачених чинним законодавством підстав для його розірвання.

Отже, беручи до уваги вищевикладене та враховуючи умови договору №11572/01 від 31.08.2015 та норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх вищезгаданих умов, необхідних для розірвання даного договору з 15.07.2016, а саме у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні цього договору, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" - відсутні.

Разом з цим, місцевий господарський суд вірно зазначив, що можливість розірвання договору за рішенням суду можливе тільки з моменту набуття чинності таким рішенням. Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до п. 5 ст. 188 Господарського кодексу України, п. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Рішення господарського суду в такому випадку є юридичним фактом, з яким пов'язується настання правових наслідків, визначених статтею 653 Цивільного кодексу України.

Вказана правова позиція також знайшла своє відображення в п. 2.19. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011, у відповідності з яким наголошено, що згідно з частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суд першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав викладених вище.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/5110/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/5110/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/5110/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5110/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.Г. Майданевич

М.Л. Яковлєв