КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Справа№ 910/581/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Оснач О.П. - дов. № 49 від 03.01.2017 року;

від відповідача - Попічко Р.Р., дов. № Д-074/2016 від 26.04.2016 року;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг

військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.04.2017 року

у справі № 910/581/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський

Акціонерний Банк»

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і

послуг військового та спеціального призначення

«Укрспецекспорт»

про стягнення заборгованості 716 909,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 року по справі № 910/581/17 позов задоволено.

Стягнуто із Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щоквартальну заборгованість за надання та обслуговування контргарантії у розмірі 189 770,22 грн., 514 412,07 грн. за комісійними інших банків за обслуговування гарантії, пеню в розмірі 498,70 грн., 3 % річних у розмірі 12 228,15 грн., судовий збір у розмірі 10 753,64 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 року по справі № 910/581/17 скасувати в частині незадоволених вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 року по справі № 910/581/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року апеляційні скарги прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.07.2017 року.

01.06.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» надійшла заява позивача про відмову від його апеляційної скарги.

05.07.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.07.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційних скарг у справі № 910/581/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Пашкіної С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 року справу прийнято до провадження у зазначеному складі колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 року було прийнято відмову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від його апеляційної скарги та припинено апеляційне провадження за скаргою позивача.

05.07.2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву в розгляді справи за апеляційною скаргою Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» до 30.08.2017 року.

30.08.2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву в розгляді справи до 04.09.2017 року.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.09.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/581/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 року справу прийнято до провадження у зазначеному складі колегії суддів.

04.09.2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву в розгляді справи до 20.09.2017 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 року по справі № 910/581/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.11.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», (далі - позивач, гарант, банк, ПАТ «ВіЕйБі Банк») та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі - відповідач, принципал, боржник) було укладено договір про забезпечення надання гарантії № 123/USE-12.1-308-Д/Г-08 (далі - Договір гарантії).

07.05.2009, 08.12.2009, 16.02.2013, 13.08.2013, 24.12.2013, 18.06.2014, 28.02.2014, 30.10.2014 року між сторонами укладалися Договори про внесення змін до Договору гарантії, якими строк його дії продовжувався.

За умовами Договору гарантії банк за дорученням боржника забезпечує випуск банком, зареєстрованим в Таїланді («Банк бенефіціара») гарантії виконання (надалі за текстом - «Гарантія») на суму 1 176 074,77 доларів США на користь Королівського ВМФ Таїланду (надалі за текстом «Бенефіціар») для забезпечення укладання Контракту № АРС 1/2008.

Відповідно до п. 1.2 Договору гарантії, для забезпечення випуску Гарантії банком бенефіціара гарант випускає Контргарантію (надалі за текстом - «Контргарантія») на користь банку Commerzbank AG, Франкфурт-на-Майні, Німеччина (надалі за текстом - «Банк-кореспондент» та розміщує свої власні кошти в сумі 1 176 074,77 доларів США на рахунку покриття в Банку-кореспонденті для забезпечення подальшого випуску Гарантії Банком бенефіціара на користь Бенефіціара.

Згідно з п. 1.3 Договору гарантії кошти на рахунку покриття будуть в Банку-кореспонденті розміщені на період дії Контргарантії до отримання гарантом повідомлення про його звільнення від зобов'язань по Контргарантії та повернення коштів, після чого гарант звільнить принципала від зобов'язань по цьому Договору.

Пунктом 1.4 Договору гарантії, з урахуванням змін та доповнень, сторони погодили, що Гарантія надається на строк до 28.02.2015 року, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за Гарантією.

Контргарантія надається на строк до 28.03.2015 року, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за Контргарантією.

Строк дії цього Договору до 11.04.2015 року, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за Договором.

Умовами п. 1.5 Договором гарантії передбачено, що Контргарантія випускається англійською мовою згідно з текстом, наведеним у Додатку № 1 до цього Договору.

Положеннями п. 1.6 Договору гарантії встановлено, що Контргарантія буде направлена до Банку-корреспондента по системі SWIFT.

У відповідності до п. 1.7 Договору гарантії принципал сплачує гаранту комісію за надання та обслуговування Контрагарантії згідно з діючими тарифами гаранта, зокрема:

- комісійні за надання та обслуговування Контргарантії на умовах покриття коштами клієнта - 0,2% від суми Контргарантії за квартал або його частину, мін. 200,00 доларів США,

- комісійні за оформлення договору про забезпечення надання гарантії 70,00 доларів США;

- інші комісійні згідно з тарифами гаранта.

Згідно з п. 2.1.1 Договору гарантії принципал зобов'язується сплачувати комісію за надання послуги згідно з п. 1.7 цього договору протягом 3-х банківських днів з дати отримання повідомлення від Гаранта (щоквартально) у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату оплати.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору гарантії принципал зобов'язується відшкодовувати всі витрати інших банків, що виникли під час обслуговування Гарантії, протягом 3-х банківських днів з дати отримання повідомлення від гаранта про сплату таких витрат.

Пунктом 2.1.7 Договору гарантії передбачено, що у разі отримання від гаранта повідомлення про надходження вимоги за Контргарантією від банку бенефіціара, який отримав вимогу по Гарантії від бенефіціара, протягом 2-ох банківських днів з дня отримання повідомлення від гаранта перерахувати гаранту списану з рахунку покриття суму.

За умовами п. 2.2.1 Договору гарантії гарант зобов'язується протягом двох банківських днів з дати підписання Договору випустити Контргарантію за умови виконання принципалом вимог передбачених п. 2.1.6 цього договору.

Положеннями п. 2.1.7 Договору гарантії передбачено, що принципал зобов'язаний у разі отримання від гаранта повідомлення про списання коштів з рахунку покриття, відкритого в Банку-кореспонденті, у зв'язку з надходженням вимоги за Контргарантією від банку бенефіціара, протягом 2 (двох) банківських днів з дати отримання повідомлення від гаранта перерахувати гаранту списану з рахунку покриття суму.

Згідно з п. 4.1 Договору гарантії за невиконання або несвоєчасне виконання умов п. п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9 цього договору принципал сплачує гаранту пеню у розмірі 0,10 (нуль цілих одна десята) процента від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Як передбачено п. 5.1 Договору гарантії, в усіх розрахунках за цим договором приймається рік рівним 360 дням, місяць рівний календарній кількості днів.

Умовами п. 5.5 Договору гарантії встановлено, що гарантія підпорядковується чинному законодавству України. Усі спори та розбіжності, що виникають між сторонами за цим Договором, підлягають вирішенню господарським судом.

Звертаючись з даним позовом та враховуючи умови Договору гарантії, банк стверджує, що у відповідача періодично виникають зобов'язання перед позивачем, відповідач порушив умови виконання Договору гарантії, через що перед банком станом на 29.12.2016 року виникло боргове зобов'язання на загальну суму 716 909,14 грн., яке складається з суми заборгованості у розмірі 189 770,22 грн. за надання та обслуговування контргарантії, 514 412,07 грн. за комісійними інших банків за обслуговування гарантії, 498,70 грн. пені та 12 228,15 грн. 3 % річних.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, послався на їх безпідставність та необґрунтованість внаслідок обмежень в діяльності позивача, встановлених чинним законодавством.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 року в справі № 910/18081/15 встановлено, що правовідносини між банком і відповідачем, які виникли на підставі Договору гарантії, з боку банку виконані, а відповідач неналежним чином здійснює виконання Договору гарантії, у зв'язку з чим були задоволені вимоги банку заявлені за Договором гарантії станом на 15.06.2015 року в повному обсязі, в тому числі і такі, що виникли під час знаходження ПАТ «ВіЕйБі Банк» в процедурі ліквідації.

Рішенням Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року в справі № 910/13112/16 передбачено, що правовідносини між банком і відповідачем, які виникли на підставі Договору гарантії, з боку банку виконані, а відповідач неналежним чином здійснює виконання Договору гарантії, у зв'язку з чим були задоволені вимоги банку заявлені за Договором гарантії станом на 23.05.2016 року в повному обсязі, в тому числі і такі, що виникли під час знаходження ПАТ «ВіЕйБі Банк» в процедурі ліквідації.

Враховуючи припис ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 200 Господарського кодексу України встановлено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 561 Цивільного кодексу України встановлено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Статтею 567 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюється «Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 639 (далі - Положення).

Як встановлено п. 2 Положення, гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефеціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефеціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.

Контргарантія - гарантія, яку надає банк-контргарант на користь банку-гаранта або іншого банку-контргаранта.

Пунктом 3 Положення передбачено, що вимоги даного Положення поширюються на банки, які беруть участь у здійсненні операцій за гарантіями.

Згідно з п. 4 Положення банк-гарант/банк-контргарант надає гарантії/контргарантії як у національній, так і в іноземних валютах для забезпечення виконання принципалом своїх зобов'язань перед бенефіціаром за основним зобов'язанням.

Відповідно до п. 18 Положення банки, які беруть участь у здійсненні операцій за гарантіями, утримують комісійну винагороду та відшкодування витрат з принципала або з бенефіціара відповідно до умов гарантії та на підставі договору про надання гарантії або іншого відповідного договору, в якому передбачені умови утримання комісійної винагороди та відшкодування витрат. Комісійна винагорода від резидентів має утримуватися уповноваженими банками лише в національній валюті.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Рішенням Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року в справі № 910/13112/16 було стягнуто заборгованість за надання та обслуговування контргарантії та заборгованості за комісійними інших банків за обслуговування гарантії станом на 23.05.2016 року.

Сума заборгованості у розмірі 189 770,22 грн. за надання та обслуговування контргарантії (п. 1.7 Договору гарантії) за період з 02.06.2016 року по 01.03.2017 року та заборгованості у розмірі 514 412,07 грн. за комісійними інших банків за обслуговування гарантії (п. 2.1.3 Договору гарантії) за період з 03.06.2016 року по 02.03.2017 року, розрахована позивачем поза строком, за яким відбулося стягнення заборгованості рішенням Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року в справі № 910/13112/16.

Зазначений розмір заборгованості відповідає умовам Договору гарантії.

Позивач надсилав відповідачу вимоги за спірний період з розрахунком комісійної винагороди за обслуговування контргарантії та вимоги про сплату комісійних банку-гаранта (т. 1 а.с. 32-63).

Доказів сплати за вказаними вимогами суду надано не було.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 189 770,22 грн. заборгованості за надання та обслуговування контргарантії за період з 02.06.2016 року по 01.03.2017 року та заборгованості у розмірі 514 412,07 грн. за комісійними інших банків за обслуговування гарантії за період з 03.06.2016 року по 02.03.2017 року.

Стосовно посилання апелянта на те, що у нього відсутній обов'язок по сплаті комісій за надання та обслуговування гарантії у зв'язку із запровадженням у ПАТ «ВіЕйБі Банк» тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ані Положенням, ані іншими законодавчими актами не передбачено припинення зобов'язання сторін за договором банківської гарантії у разі віднесення фінансової установи до категорії неплатоспроможних, а відповідні доводи відповідача ґрунтуються на припущенні неможливості виконання банком зобов'язань за гарантією у випадку звернення бенефіціара, що не є правовою підставою для звільнення боржника від виконання своїх зобов'язань за договором.

У даному випадку предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісійної винагороди за обслуговування гарантії відповідно до укладеного сторонами Договору про забезпечення надання гарантії від 27.11.2008 року № 123/USE-12.1-308-Д/Г-08, і саме обставини й підстави виникнення/погашення, наявності/відсутності такої заборгованості підлягають з'ясуванню при вирішенні такого спору.

Аналогічна правова позиція міститься в зазначеній вище постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2016 року в справі № 910/18081/15, предметом якої було стягнення, зокрема, заборгованості зі сплати комісійної винагороди за Договором гарантії станом на 15.06.2015 року.

Враховуючи прострочення виконання основного зобов'язання, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 498,70 грн. пені за період з 30.06.2016 року по 29.12.2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України, передбачено, зокрема, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.

Пунктом 4.1 Договору гарантії передбачено, за невиконання або несвоєчасне виконання умов п. п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9 цього договору принципал сплачує гаранту пеню у розмірі 0,10 (нуль цілих одна десята) процента від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів, враховуючи зазначене вище, провівши повторний арифметичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 498,70 грн.

Крім того, враховуючи прострочення виконання основного зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача 12 228,15 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказане вище, провівши повторний арифметичний розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 12 228,15 грн. 3 % річних.

З огляду на встановлені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі відповідачем не наведено.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 року по справі № 910/581/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державну компанію з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 року по справі № 910/581/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/581/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 25.09.2017 року.