КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Справа№ 908/489/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Пеньков О.Ю., від відповідача - Голець Г.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Остриківської сільської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017

у справі №908/489/17 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Остриківської сільської ради

до публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 Остриківська сільська рада (далі - позивач) подала до Господарського суду Запорізької області позов до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору від 15.10.2012 №14/5412/12 (далі - договір). В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що голова Остриківської сільської ради - Школик Ю.М., перевищив свої повноваження, укладаючи спірний договір. Також, на думку позивача, оспорюваний договір суперечить вимогам Закону України «Про інвестиційну діяльність» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-Р «Про добудову відповідних газопроводів». При цьому, позивач стверджує, що зміст спірного договору спрямований на отримання матеріальних благ державою за рахунок інтересів Остриківської сільської ради.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.04.2017 матеріали справи №908/489/17 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у позові відмовлено повністю. При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що позивач не подав суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 32 ГПК України наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, Остриківська сільська рада подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі №908/489/17 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на ті ж самі обставини та підставі, що і в позовній заяві. До цього, скаржник вважає, що суд першої інстанції зробив хибний висновок про пропуск ним строку позовної давності; не врахував його доводи про порушення бюджетного законодавства та не застосував відповідні положення Бюджетного кодексу України; неповно дослідив обставини справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №908/489/17 апеляційну скаргу Остриківської сільської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі №908/489/17 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 05.09.2017.

04.09.2017 відповідачем подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти її задоволення, просить спірне судове рішення залишити в силі.

05.09.2017 розгляд справи №908/489/17 не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючої судді Агрикова О.В. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 розгляд справи №908/489/17 призначено на 28.09.2017.

На підставі розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 №09-53/3886/17 та згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.09.2017 склад колегії суддів у справі №908/489/17 змінено на наступний: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 справу №908/489/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Смірнова Л.Г.

В судовому засіданні 28.09.2017 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 28.09.2017 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив спірне судове рішення залишити в силі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15.10.2012 між Остриківською сільською радою (замовник) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» було укладено договір №№14/5412/12, згідно п. 1.1 якого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» та на умовах договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу «Переліку об'єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», та графіку фінансування спорудження об'єкта газопостачання, здійснює фінансування добудови об'єкта газопостачання: «Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва» (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується здійснити добудову об'єкта, введення його в експлуатацію згідно з чинним законодавством України і умовами договору, забезпечити передачу його як цілісного об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації, та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову об'єкта.

Отже, спірний договір було укладено Остриківською сільською радою і ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р «Про добудову підвідних газопроводів», згідно з яким Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства палива та енергетики та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» щодо фінансування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» робіт з добудови підвідних газопроводів (далі - газопроводи) відповідно до затвердженого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» переліку.

В розпорядженні Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» зазначено, що для забезпечення добудови газопроводів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом ПАТ «НАК «Нафтогаз України»; Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Севастопольській міській держадміністраціям сприяти відведенню земельних ділянок для добудови газопроводів та підготовці необхідних дозвільних документів, а також введенню добудованих газопроводів в експлуатацію та передачі їх у державну власність.

Замовник зобов'язується протягом року, наступного за роком введення об'єкта в експлуатацію, повернути Нафтогазу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову об'єкта (п. 2.3.15 договору).

Загальний обсяг фінансування за договором складає 1927493 грн. (п. 3.1 договору).

Договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками та діє до повного повернення Нафтогазу суми грошових коштів, перерахованих ним в якості фінансування добудови об'єкта згідно з договором (п. 7.1 договору).

Позивач стверджує, що голова Остриківської сільської ради - Школик Ю.М., перевищив свої повноваження, укладаючи спірний договір, а тому вказаний договір є недійсним.

Згідно ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 та ст. 203 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз.2. ч. 3 ст. 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Позивачем не подано суду доказів в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України про те, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» було обізнано на момент укладення спірного договору про наявність обмеження повноважень у сільського голови Школика Ю.М. на укладення такого договору.

При цьому, позивачем взагалі не подано доказів про наявність або відсутність у сільського голови Школика Ю.М. необхідних повноважень для підписання договору.

Пунктом 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Згідно з п. 3.4 пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Так, матеріали справи містять протокол засідання Остриківської сільської ради від 12.01.2012 (а.с. 105-122), згідно якого позивачем вирішено клопотати перед Запорізькою обласною радою про передачу із спільної власності територіальних сіл, селищ, міст Запорізької області до комунальної власності територіальної громади сіл Остриківської сільської ради Токмацького району закінченого будівництва об'єкта «Газопостачання сіл Лугівка, Фабричне, Іванівка, Снігурівка, Остриківка, Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області.

При цьому, матеріали справи містять декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, згідно з якою рішенням Остриківської сільської ради від 29.04.2012 №28 було затверджено проектно-кошторисну документацію «Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва» (а.с. 76-81).

Відтак, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивач своїми конклюдентними діями (дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір) підтвердив факт обізнаності про існування договору від 15.10.2012 №14/5412/12, згоди на його укладення сільським головою Школиком Ю.М., погодження умов договору тощо, а також факт його реального виконання.

Посилання скаржника на положення Бюджетного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та Законом України «Про Державний бюджет України» (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч. 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України (в редакція, яка діяла на момент укладення договору) будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 51 Бюджетного кодексу України будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Між сторонами спору виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, тому відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не звільняє його від обов'язку виконати зобов'язання за договором.

При цьому, відповідно до розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації від 02.07.2012 №309 «Про передачу об'єктів газопостачання у державну власність» і розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації від 28.12.2012 №667 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови облдержадміністрації від 02.07.2012 №309 «Про передачу об'єктів газопостачання у державну власність» з додатком, Запорізькою обласною державною адміністрацією було надано доручення Управлінню капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації та райдержадміністраціям спільно з органами місцевого самоврядування, зокрема, у встановленому законодавством порядку підготувати документи щодо внесення змін до бюджетних призначень та розроблення бюджетних запитів на забезпечення бюджетних видатків для розрахунків з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в межах здійсненого нею фінансування на добудову відповідних газопроводів.

Однак, Остриківською сільською радою не подано суду доказів в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України про те, що нею вживалися заходи щодо виконання вказаних розпоряджень.

Доводи позивача про те, що оспорюваний договір суперечить вимогам Закону України «Про інвестиційну діяльність» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-Р «Про добудову відповідних газопроводів», колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження цих доводів. Натомість, оспорюваний договір було укладено саме на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-Р «Про добудову відповідних газопроводів» (преамбула договору).

Твердження позивача про те, що зміст спірного договору спрямований на отримання матеріальних благ державою за рахунок інтересів Остриківської сільської ради є безпідставними, оскільки згідно з п. 1.1. договору добудовується саме об'єкт «Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва».

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину.

Заявлене відповідачем клопотання про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до господарського суду із позовом у даній справі колегією суддів не розглядається, оскільки позивачем не доведено позовних вимог, як і порушення оспорюваним договором його прав та охоронюваних законом інтересів (За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Пункт 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається. Решта доводів скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду Київської області від 06.05.2010 у справі №7/037-10.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Остриківської сільської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі №908/489/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі №908/489/17 залишити без змін.

3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Л.Г. Смірнова

А.О. Мальченко